Справа №639/4757/2
Провадження №2/639/201/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року

Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Рубіжного С.О.,

за участю секретаря Чубенко О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Гребенюк О.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобаварського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служба у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2025 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява позивача ОСОБА_1 , подано його представником адвокатом Гребенюк О.О. до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішення суду було розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку із воєнними діями на території України, у березні 2022 року відповідачка разом із дочкою виїхали до Румунії, де проживали разом до липня 2022 року. Після переїзду, ОСОБА_2 почала психологічно тиснути на дочку, зазначаючи ОСОБА_5 про те, що батько не спроможний фінансово забезпечити їй життя, яке вона мала до воєнних дій. Крім того, остання, достеменно знаючи, що з 24.02.2022 позивач перебував на військовій службі наполягала на тому, щоб дитина під час загострення воєнних дій повернулася до батька у Харків та не заважала їй влаштовувати особисте життя. Вказані обставини та моральне знущання привели дитину до депресивного стану, через який остання фактично втратила сон та не їла. Такі свої вчинки та знущання над дитиною Відповідачка обґрунтовувала стресом та депресією, які виникли через війну та втрату роботи.

В щоденних телефонних розмовах дочка постійно плакала та просила забрати її від матері, з якою почувається непотрібною та чужою для неї. Зважаючи на те, що навесні 2022 року місто Харків зазнавало постійних обстрілів позивач не мав можливості забезпечити надійне життя своїй дитині. Вказані обставини змусили його звернутися до сестри Відповідачки - ОСОБА_6 , яка проживала у Австрії з проханням забрати на деякий час дитину до себе від матері задля збереження життя та психо-емоційного стану дочки. Відповідачка взагалі не заперечувала щодо переїзду дитини до сестри, зазначаючи, що так буде всім краще.

З 25.08.2021 наша дочка за дистанційною формою навчалась у ТОВ «ЦЕНТР ОСВІТИ «ДЖЕММ». Після переїзду ОСОБА_7 у липні 2022 року до ОСОБА_6 у Відень дитина продовжила дистанційне навчання в українській школі до жовтня 2022 року. В подальшому Відповідачка зазначила, що у закладі розпочалися канікули та навчання за повідомленням адміністрації закладу відновиться у листопаді 2022 року, а пізніше повідомила, що школа тимчасово припинила освітній процес через воєнні дії, який відновиться вже у 2023 році.

Проте, вказані обставини не відповідали дійсності, зважаючи на те, що Відповідачка забрала документи дочки зі школи, а кошти, які позивач кожного місяця відсилав їй для оплати навчання та потреб дитини використовувала у власних цілях. Фактично, Відповідачка позбавила нашу дочку можливості отримувати освіту в українському навчальному закладі.

Під час проживання у Відні із тіткою у ОСОБА_7 розпочалися панічні атаки через перенесений стрес за час проживання разом із матір`ю та неможливістю повернутися додому у Харків. На прохання позивача ОСОБА_6 підшукала психолога для дочки, яка розпочала з нею он-лайн сесії по відновленню її психічного стану.

Влітку 2023 року за спільною домовленістю із Відповідачкою, яка на той час вже переїхала жити до ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) дочка за рекомендацією психолога знов переїхала до неї задля відновлення відносин. Деякий час між ними були відсутні сварки, що здебільшого зумовлено відсутністю ОСОБА_2 вдома. Проте, загострення конфліктів та відновлення стресу та депресивного стану у дочки відбулося через переїзд до їх житла співмешканця Відповідачки, який також дозволяв собі висловлюватися у грубій формі на адресу дитини.

Фактично за воєнний період, життя дитини перетворилося на пекло в оточенні рідних людей, які дозволили собі знущання над дитиною, психологічний тиск та насилля та фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Через неможливість залишити територію країни та забрати хвору дитину до міста, яке перебувало під щоденними обстрілами позивач вмовив свою матір - ОСОБА_10 переїхати на деякий час до Фінляндії задля можливості доглядати за ОСОБА_11 , на що остання погодилася.

Також, спільними зусиллями позивача то його матір`ю вдалося влаштувати ОСОБА_12 до середньої школи ОСОБА_13 у місті Гельсінкі, де нарешті дитина відновила навчальний процес.

З Відповідачкою ОСОБА_14 фактично не спілкується, її роль у житті дитини зумовлена лише підписом дозвільної документації на навчання та лікування.

За час служби позивач тричі перебував у відпустці та приїздив до доньки у Австрію та Фінляндію. За цей час Відповідачка жодного разу не спитала як справи у доньки, як проходить її навчання та лікування. Всі матеріальні витрати щодо навчання, лікування, сплати за оренду житла здійснюються позивачем самостійно після того, як він дізнався, що перераховані Відповідачці кошти на утримання дитини витрачались нею виключно на особисті цілі, чим остання позбавила дочку можливості у певний період отримувати освіту та проходити належне лікування. Зі слів дочки ОСОБА_15 ніде не працює та живе за рахунок вже нового співмешканця.

В жовтні 2023 ОСОБА_14 впала та отримала травму коліна, у зв`язку із чим певний час пересувалася за допомогою костилів. Консервативне лікування не призвело до покращення її стану здоров`я, у зв`язку із чим позивачу, як військовослужбовцю, на період з 19.10.2023 по 07.11.2023 та з 02.02.2024 по 18.02.2024 надали відпустку по догляду за дитиною із можливістю виїхати до дочки у Фінляндію.

26.02.2024 дочку прооперували та видалили меніск із аутотронсплантацією передньої крестоподібної зв`язки правого колінного суглобу. Всі матеріальні витрати та догляд за дочкою здійснювалися позивачем та його матір`ю. При цьому Відповідачка фактично відсторонилася від потреб дитини у лікуванні, реабілітації та взагалі не питала про її самопочуття та стан здоров`я.

Після від`їзду позивача догляд за дочкою здійснювала лише бабуся та сусіди. Проте, у грудні 2023 року матір позивача також терміново прооперували через перелом шийки лівого стегна та її стан стрімко погіршився через наявну хворобу на цукровий діабед. Вказані обставини призвели до неможливості пересуватися та обслуговувати себе, у зв`язку із чим вона позбавлена можливості доглядати за онукою, бо сама потребує догляду.

Прохання позивача до Відповідачки щодо допомоги у догляді за дитиною, яка потребує реабілітації після проведеної операції ігнорувалися. У зв`язку із чим, матері та дочці певний час допомагали сторонні люди, сусіди. Крім того, син Відповідачки від першого шлюбу - ОСОБА_16 також неодноразово звертався до матері із проханням не кидати ОСОБА_12 та допомогти їй з навчанням та лікуванням, на що остання зазначила, що не має такої можливості через психічні розлади та депресивний стан.

ОСОБА_2 навесні та влітку приїжджала до України, проте не зустрілася а ні з сином, а ні з позивачем, при цьому направивши у месенджери всім родичам медичний висновок про психічні розлади з проханням не турбувати та не погіршувати її стан здоров`я.

Позивач дистанційно вирішую всі матеріальні питання та намагається полегшити життя дитини, проте зважаючи на її стан, усвідомлює, що для її віку це занадто складні життєві обставини, які позбавляють її щасливого дитинства та можливості спокійно навчатися та розвиватися. Вважає, що така поведінка Відповідачки зумовлена не тяжкими нездоланними життєвими обставинами через які, вона позбавлена можливості навіть зателефонувати дочці, а всього на всього повним усвідомленим небажанням підтримувати контакт із дітьми, відмовою від них. Виховання є нематеріальною участю у забезпеченні духовних, культурних, соціальних потреб дитини та проявляється у спілкуванні з дитиною, зустрічах з нею, активному інтересі до її стану здоров`я, навчання, розвитку здібностей, відпочинку.

На сьогоднішній день ОСОБА_5 дуже болісно усвідомлювати, що мати залишила її, поставивши власні інтереси щодо влаштування особистого життя вище материнських, не маючи при цьому бажання спілкуватись із нею та бачити її. Бо навіть у своєму віці, дочка не може знайти виправдувальних фактів, які можуть зумовити людину відмовитись від рідної дитини, забувши про її існування та продовжити жити своє начебто відокремлене життя. Протягом останнього року дочка все частіше підіймає питання щодо неприйняття в майбутньому у своє житті жінки, яка змогла залишити її та яка станом на сьогодні несправедливо називає себе «матір`ю». Тобто, фактично ОСОБА_14 висуває бажання щодо припинення не лише ментального, а і правового зв`язку з Відповідачкою.

Вказана заява містить відомості про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд».

Разом із позовом представник позивача подала клопотання про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ..

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 серпня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрити загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання.

03 грудня 2024 року від представника позивача адвоката Гребенюк О.О. надійшло клопотання про приєднання доказів.

06 січня 2025 року на адресу суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_20 про виклик свідків - задоволено.

Викликано для допитатуи в судовому засіданні свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служба у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Призначено справу до судового розгляду.

Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, який набув чинності 25.04.2025. Зокрема, змінено найменування Жовтневого районного суду міста Харкова на Новобаварський районний суд міста Харкова.

28 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» сформовано клопотання відповідача ОСОБА_2 , відповідно до якого остання просить розглядати справу без її участі, винести рішення на розсуд суду. Зазначає зокрема, що останні декілька років мешкає у Фінляндії, фінансова утримувати дочку немає змоги, виховувати дитину не в змозі в зв`язку із проживанням в різних країнах.

Ухвалою суду від 13 травня 2025 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію, чи перетинали кордон України (виїзд з України та в`їзд до України) громадянка України ОСОБА_2 , ( ОСОБА_21 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 та громадянка України ОСОБА_4 ( ОСОБА_22 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 січня 2022 року та по теперішній час.

23 травня 2025 року на адресу суду надійшло повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гребенюк О.О. наполягали на задоволені позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в позові. Зазначили, що протягом розгляду справи відповідач також жодного разу не здійснювала жодних дій щодо прояву інтересу до дитини, хоча мешкають в одному місті в Фінляндії.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі та винести рішення на розсуд суду.

Представники третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі їх представника.

Суд вислухавши позивача, його представника, допитавши свідків, заслухавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Як було встановлено судом сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який 29 травня 2024 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова було розірвано. (а.с. 35 - 36).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний актовий запис №108 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13.02.2009 року. Батьками дитини зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (зворот а.с. 34).

Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні, що містяться в матеріалах справи, підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 12.12.2007 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом із донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 55).

За наслідками встановлення судом зареєстрованого місця проживання відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована з 25.05.2020 за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.08.2024 (а.с. 56).

Із заяви відповідача ОСОБА_2 сформованої в системі «Електронний суд», вбачається, що остання декілька років проживає у Фінляндії, наразі за адресою: АДРЕСА_3 . Фінансової можливості утримувати дочку не має, спільної мови з ОСОБА_11 не знаходить протягом тривалого часу, виховувати доньку не може через проживання в різних країнах. Зазначила, що донька завжди була ближче до батька (а.с. 166).

Згідно із відповіддю на адвокатський запит від 24.07.2024 № 01 - 19/62 директор ТОВ «ЦЕНТР ОСВІТИ «ДЖЕММ» повідомила, що ОСОБА_4 навчалась в ТОВ «ЦЕНТР ОСВІТИ «ДЖЕММ» з 25.08.2021 (наказ №195-у від 25.08.2021) по 28.09.2022 (наказ №158-у від 28.09.2022). Навчання здійснювалось за дистанційною формою навчання. ОСОБА_23 припинила навчання 28.09.2022 у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання та навчання до іншої країни. Заяву на відрахування ОСОБА_4 з ТОВ «ЦЕНТР ОСВІТИ «ДЖЕММ» отримано від ОСОБА_2 . ОСОБА_4 продовжила навчання в іноземному закладі освіти, інформацію про це було вказано в особовій справі учениці. Особову справу ОСОБА_4 надіслано новою поштою 01.10.2022 на прохання ОСОБА_2 (зворот а.с. 44).

Як зазначив позивач, та не спростовувала відповідач, у зв`язку із воєнними діями на території України, у березні 2022 року відповідачка разом із дочкою виїхала до Румунії.

Згідно довідки, за підписом начальника кадрової роботи військової частини НОМЕР_2 №1216 від 15.07.2024 ОСОБА_1 проходить військову службу під час проведення загальної мобілізації з 07 квітня 2022 року по теперішній час (зворот а.с. 15).

Відповідно до протоколу відділу соціальної роботи з сім`ями район 3/11Б м. Відень, складеного 31.05.2022, пані та пан ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 і ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з ситуацією в Україні дочка ОСОБА_23 прибула у якості біженки до Відня до своєї тітки ОСОБА_25 (живе у Відні протягом десяти років), уповноважили ОСОБА_25 здійснювати догляд та виховання дочки ОСОБА_4 (а.с. 37 -38).

Згідно посвідчення для переміщених осіб НОМЕР_3 , посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_4 та довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_23 , стать жіноча, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, громадянка України, зареєстрована з 30.05.2022 до 29.08.2023 АДРЕСА_4 (а.с. 39-43).

Як наголошували позивач та його представник під час проживання у Відні із тіткою у ОСОБА_7 розпочалися панічні атаки через перенесений стрес за час проживання разом із матір`ю та неможливістю повернутися додому у Харків. На прохання позивача ОСОБА_6 підшукала психолога для дочки, яка розпочала з нею он-лайн сесії по відновленню її психічного стану.

Згідно із аналітичної довідки від 30 червня 2024 року, наданою психологом ОСОБА_26 : «Інтересами дитини ОСОБА_4 вона опікувалась з листопада 2022 року, з моменту звернення її рідної тітки, ОСОБА_27 , з якою на той момент проживала ОСОБА_14 з червня 2022 року. ОСОБА_28 звернулась зі скаргами на психологічний стан дитини із запитом на психологічну підтримку для неї.

Дитина та батьки дитини надали згоду на онлайн-зустрічі ОСОБА_7 з психологом 1 раз на тиждень. З першої зустрічі психологічний стан ОСОБА_7 визначався як нестабільний, з тривожними проявами, проявами апатичних, дратівливих та плаксивих станів, зниженим відчуттям самоцінності та відчуттям провини.

В розмовах про свою матір ОСОБА_29 проявляла амбівалентні почуття, згадувала психотравмуючі ситуації в їх відносинах, ситуації морального та фізичного насилля. В фізичному стані ОСОБА_7 також виявлялись порушення сну та апетиту. Дитина почувалась покинутою матір`ю, зайвою у її житті. У зв`язку з цим, в січні 2023 року матері була запропонована онлайн-зустріч з психологом, де була проведена бесіда про стан ОСОБА_7 , рекомендовано звернутись до лікаря-психіатра за діагностикою та були надані психологічні рекомендації щодо спілкування з дитиною для покращення їх відносин.

Лікар-психіатр діагностував у ОСОБА_7 стан клінічної депресії та назначив схему лікування. ОСОБА_30 , матір ОСОБА_7 певний час не виявляла бажання організувати лікування ОСОБА_7 і уникала розмов з психологом. Внаслідок затримки початку лікування психічний стан ОСОБА_7 погіршився, інтенсивність суїцидальних думок збільшилась, про що неодноразово було повідомлено матері, яка зі слів дитини доводила її до цього стану під час телефонних розмов.

Влітку 2023 року ОСОБА_14 переїхала до матері в Фінляндію, але це не мало позитивного впливу на її стан та через відсутність порозуміння дитина переїхала жити до бабусі.

Матір ОСОБА_7 практично не контактує з психологом, пояснюючи відсторонення своєю зайнятістю та небажанням змінювати відносини з дочкою, бо вважає їх прийнятними для себе та дитини. Взимку 2024 року стан ОСОБА_7 погіршився, з`явилась апатія, порушення сну та суїцидальні думки, тому лікар-психіатр змінив схему прийому препаратів. На даний момент ОСОБА_14 продовжує зустрічі з психологом та лікування під наглядом психіатра.

В згадках про батька ОСОБА_14 висловлює гордість за батька і ідентифікується з ним, каже «я як папа, ті риси; він сам себе зробив». Зі слів ОСОБА_7 , батько часто телефонує їй, а вона йому, він допомагає їй з виконанням домашніх завдань, розмовляє з нею та підтримує в різних ситуаціях. Зі слів дитини, вона з нетерпінням чекає зустрічі з ним, бо тільки він розуміє її та сприймає такою, яка вона є. Це вказує, що батько є для ОСОБА_7 значимим дорослим, який турбується про її потреби та розвиток, і між ними є підтримуючи відносини.

На момент дослідження, виявлено більшу прихильність та психологічну сумісність дитини із батьком з яким вона почуває себе захищеною. Позитивно на емоційний стан ОСОБА_7 впливає відповідальне ставлення батька до неї, розуміння її психологічних особливостей, що обумовлює сприйняття нею батька як найближчого дорослого. Відносини з матір`ю залишаються стресовими для ОСОБА_7 . Фігура матері є для неї фруструючою, такою, яка викликає психоемоційну напругу і бажання дистанціюватись, часто через агресію та сльози, що здебільшого зумовлено появою нового чоловіка в особистому житті матері. Це відображається також на когнітивних функціях ОСОБА_7 , зниженням її навчальної мотивації та відсутністю планів на майбутнє. При згадуванні про матір та події, пов`язані з нею, стан ОСОБА_7 змінюється на негативний, підвищується рівень страху та психоемоційної напруги, що вказує на відсутність у неї прихильності до матері та підтримуючих відносин між ними» (а.с. 45 48).

Згідно із аналітичної довідки від 21 липня 2025 року, наданою психологом ОСОБА_26 станом липень 2025 року, є важливим розвиток у Кіри РПП (розладу харчової поведінки) за типом обмежувальної поведінки з підрахунком калорій, страхом їжі, системним недоїданням. Цей стан почав формуватися на тлі прийому антидепресантів і тривалого перебування в психоемоційній напрузі.

Дівчина неодноразово висловлювала неприйняття власного тіла, страх «стати схожою на матір» зовні, бажання бути жорстко контрольованою у харчуванні. Вона постійно зважується, має нав`язливу фіксацію на «калоріях» та «шкідливості» їжі, що суттєво впливає на її самопочуття, соціальну активність та здатність до навчання.

Як показують дослідження, розлади харчової поведінки у підлітків часто виникають у контексті нестабільних сімейних стосунків, браку емоційної підтримки та невпевненості у власній ідентичності. Відсутність сталого контакту з батьком, який був для ОСОБА_7 опорою та джерелом прийняття, посилила цей розлад.

На відміну від цього, у розмовах про батька ОСОБА_14 проявляє теплоту, довіру, почуття гордості та ідентифікації. Вона регулярно спілкується з ним, отримує підтримку в навчанні та емоційно відчуває його як значимого дорослого. Мати ж залишається для ОСОБА_7 фруструючою фігурою, спілкування з якою викликає у дівчини психоемоційне напруження, страх, іноді агресію. Це проявляється також у погіршенні когнітивної активності, зниженні мотивації до навчання та порушенні формування позитивної Я-концепци. У підлітковому віці особливо важливо мати стабільного, приймаючого дорослого, з яким можлива безпечна ідентифікація, розвиток статевої, тілесної ідентичності, формування самооцінки. На даний момент таким дорослим у житті ОСОБА_7 є її батько, ОСОБА_24 , який підтримує зв`язок, розуміє особливості стану дитини, готовий до участі в її лікуванні та відновленні.

З огляду на все вищезазначене, вважає доцільним максимально обмежити спілкування моєї клієнтки з матір`ю та встановити постійний контакт із батьком, який є опорою для дитини.

Також, згідно із даними медичного висновку від 07.05.2024, наданого ФОП ОСОБА_31 (медична ліцензія наказ МОЗ № 1551 від 30.08.2023) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася за психіатричною допомогою зі згоди батьків 07.02.2023 зі скаргами на апатичний настрій, пригніченість, тривожність, нудоту, котрі виникають і підсилюються на фоні стресу. Рекомендовано психотерапія та систематична корекція медикаментозного лікування (а.с. 49).

Як зазначає позивач, влітку 2023 року за спільною домовленістю з відповідачкою, за рекомендацією психолога дочка переїхала до Гельсінкі (Фінляндія), проте налагодити відносини донька з матір`ю не змогли.

В зв`язку із неможливістю забрати дитину до рідного міста, в зв`язку із щоденними обстрілами, позивач вмовив свою матір - ОСОБА_10 (зворот а.с. 12) переїхати на деякий час до Фінляндії задля можливості доглядати за ОСОБА_11 .

На теперішній час мати та донька позивача мешкають у Гельсненкі, що підтверджується копією договору оренди від 26.07.2023 між ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , ОСОБА_34 укладено договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 23 - 24).

У місті ОСОБА_35 влаштовано до середньої школи ОСОБА_13 , що підтверджується свідоцтвом про участь у підготовчому навчанні до базової освіти з 10 серпня 2023 по 01 червня 2024, та планом навчання (а.с. 21, 22).

В жовтні 2023 рокц ОСОБА_14 впала та отримала травму коліна, у зв`язку із чим певний час пересувалася за допомогою костилів.

В грудні 2023 року ОСОБА_10 , мати позивача, терміново прооперували через перелом шийки лівого стегна та її стан стрімко погіршився через наявну хворобу на цукровий діабед (зворот а.с. 16- 19).

Вказані обставини призвели до неможливості пересуватися та обслуговувати себе, у зв`язку із чим вона позбавлена можливості доглядати за онукою, бо сама потребує догляду.

Консервативне лікування не призвело до покращення її стану здоров`я, у зв`язку із чим позивачу, як військовослужбовцю, на період з 19.10.2023 по 07.11.2023 та з 02.02.2024 по 18.02.2024 надали відпустку по догляду за дитиною із можливістю виїхати до дочки у Фінляндію.

26.02.2024 ОСОБА_36 прооперували та видалили меніск із аутотронсплантацією передньої крестоподібної зв`язки правого колінного суглобу, що підтверджуєтеся випискою платного лікаря (а.с. 20).

Як стверджує позивач, всі матеріальні витрати та догляд за дочкою здійснювалися ним та його матір`ю. При цьому Відповідачка фактично відсторонилася від потреб дитини у лікуванні, реабілітації та взагалі не питала про її самопочуття та стан здоров`я. Після від`їзду позивача догляд за дочкою здійснювала лише бабуся та сусіди. Проте доказів відповідних доказів суду не надано.

Відповідно до інформації ОСОБА_37 , з грудня 2022р. по червень 2024р. нею проводились он-лайн заняття англійської мови з ОСОБА_34 двічи на тиждень. Заняття проводились на прохання батька дитини. Навчальним процесом та досягненнями дитини цікавиться її батько.

Згідно відповіді приватного ліцею «ПЕРША УКРАЇНСЬКА ШКОЛА», батько, ОСОБА_1 , звернувся до приватного ліцею із заявою про зарахування його дочки, ОСОБА_4 , до 10 класу. Мати дитини, ОСОБА_2 , з будь-якими заявами щодо навчання дочки до приватного ліцею не зверталась (а.с. 10).

Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 вересня 2024 року №639/5591/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 05.09.2024 та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 105).

18 листопада 2024 року державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гуторовою В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання судвого наказу №639/5591/24 вданим 18.09.2024 Жовтневим районним судом м. Харкова ВП№76569899. Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів складає 5838,00 грн. (зворот 107 108, зворот а.с. 108).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Крім того суд ураховує, що як виснував Верховний Суд в постанові від 27 лютого 2020 року, прийнятій у справі №161/8507/18, провадження №61-3670св19, постанові від 17 червня 2021 року, прийнятій у справі №466/9380/14, провадження №61-2175св20, в постанові від 02 червня 2022 року, прийнятій у справі №754/15490/18, провадження №61-7195св20, не є свідченням свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків стягнення з відповідача за рішенням суду аліментів, оскільки це є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості зі сплати аліментів на час звернення з позовом до суду першої інстанції не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня

2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі Закон № 2402-III) виховання

в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя

у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованніі мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкуванняне перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону № 2402-III).

Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до Висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 16.12.2024 року №478 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 118 - 120).

Відповідно до положень ч.6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У висновку зазначено, що наразі ОСОБА_23 залишилась проживати разом із батьком, який виконує обовязки по вихованню та догляду за дитиною.

Проте з витягу №19/42620-25-вих від 22.05.2025 Голового центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 09.12.2024 виїхала з України та станом на 22.05.2025 не поверталась (останній перетин кордону зафіксовано - 01.12.2024 в`їзд, 09.12.2024 виїзд) (а.с. 175).

Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення батька батьківських прав, з огляду на те, що у ньому відсутні відомості щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, суперечить інтересам неповнолітньої дитини на можливість збереження сімейних зв`язків з матірю.

У висновку містяться посилання на пояснення батька дитини та докази, які фактично надані з позовом до суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , дав свідчення, що доводиться позивачеві сусідом, добре знає позивача, їх діти однолітки, часто бавилась на дитячому майданчику, ходили до дитячого садочка. На майданчику з ОСОБА_11 бачив лише батька, зі школою дитині помагав лише батько, у мати завжди на першому плані кар`єра та зовнішній вигляд. До 2022 року сторони мешкали разом, після початку повномасштабного вторгнення відповідач з дитиною поїхала за кордон, позивач у збройних силах. Зі слів позивача знає що дитина мешкає з бабусею та має проблеми із психоемоційним станом.

Допит свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_19 знято з розгляду у звязку з відмовою від їх допиту стороною позивача зпідстав неможливістю їх прибуття до суду.

Відповідно до письмового пояснення від 03.02.2025 ОСОБА_17 , завіреного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В.,, не є належним та допустимим доказом відповідно до вимог ЦПК України (а.с. 138).

Згідно доводів позову, підставою позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є відсутність участі у вихованні та піклуванні про дитину, самоусунення нею від батьківських обовязків, вчинення морального знущання та негативного впливу на дитину. .

У матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки.

Як встановлено судом, і мати і батько підписують дозвольну документацію на навчання та лікування, останні три роки, саме за згодою обох батьків дитина мешкала за кордоном з рідною тіткою, проживала з матірю та бабусею, що спростовує доводи позивача про те, що мати покинула дитину.

Також з наданих документів, вбачається, що заявою метері було відраховано доньку з навчального закладу та зараховано до іншого за кордоном за місцем проживання, що спростовує відсутність участі матері у навчанні доньки.

В подальшому донька за заявою батька була влаштована у навачальний заклад приватний ліцей на теріторії України.

Зазначені дії батьків входять до обовязків щодо виховання дитини та вибір навчального закладу повинен відповідати інтересам дитини.

Доводи позивача що з боку матері до доньки здійснювалось моральне знущання не підтверджено жодним доказом, зокрема щодо звернення до правоохоронних оргінв, органів опіки та інших установ, які мають повноваження щодо відповідного контролю.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Під час розгляду справи по суті в серпня 2025 року позивач прибув до суду разом із донькою ОСОБА_11 , в звз`яку з чим судом поставлено питання про необхідність заслухання думки дитини.

В судовому засіданні 28.08.2025 за участю психологів ОСОБА_38 та ОСОБА_39 ОСОБА_23 , зазначила, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав її матері, вважає що вона не заслуговує бути її матірю, матір повідомляля ії що не має на нею часу та зайнята новим чоловіком.

Думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанови Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18, від 29 березня 2023 року у справі № 754/7526/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 520/17217/13, від 02 серпня 2023 року у справі № 707/1704/21).

Враховуючи вік дитини, суд зауважує, що матеріали справи не містять достанітніх доказів, які б в сукупнсі з думкою дитини надавали підстави для позбавленя батьківських прав. Згідно доказів психоемоційний стан дитини зумовлений нестабільним сімейним життям, прихильність доньки до батькв та не сприйняття нової родини матері, ще не цілком сформованою особистістю з досить хиткою психікою, що притаманно підліткам.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

По справі 753/2025/19 за наслідком розгляду спору про позбавлення батьківських прав, постановою Верховного Суду від 06 травня 2020 року, суд виходив з тих мотивів, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Судом не було встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусулась від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини мати не займається, а батько проживає окремо від дитини, не свідчить безумовно про те, що відповідач не бажає брати участі в утриманні та вихованні дитини, оскільки позивач зазначає, що саме дитина не бажає такого спілкування. В той же час відповідач- мати дитини зазначила, що не можуть з донькою знайти спільну мову.

При цьому зазначеня відповідачем в заяві від 28.04.2025 щодо проживанння ії та доньки в різних країнах спростовується інформацією Прикордонної служби України, відповідно до якої станом на травень 2025 року. Дитина ОСОБА_14 , за період з березня 2022 року по травень 2025 року перебувала на теріторії України протягом тижня в липні 2022 року та протягом тижня в грудні 2024 року. А також поясненнями позивача, що дитина разом із бабою- матірю позивача проживають в Фінлядії.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на даний час не доведено, що є необхідність у застосуванні такого крайнього заходу як позбавлення мати батьківських прав.

Прихильність доньки до батька, недостатня участь матері у вихованні дитини та неприйняття нею нової родини не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач і його представник не довели.

Врахувавши, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, що є способом захисту прав та інтересів дитини, якою є позбавлення батьківських прав, тому у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відмовляє.

При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за даною позовною вимогою, слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 141, 200, 247, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165, 166 , 180, 181, 182, 183, 192 СК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служба у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55.

Повний текст рішення складено 05.09.2025.

Суддя С.О. Рубіжний