Справа № 646/8139/25
№ провадження 2/646/4133/2025
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"03" вересня 2025 р. м. Харків

Суддя Основ`янського районного суду міста Харкова Шиховцова А.О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дороніної Інни Леонідівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дороніної Інни Леонідівни - звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 (громадянкою Республіки Польща), який зареєстрований 16.12.2017 Органом реєстрації актів цивільного стану Вроцлавек Воєводства Куявсько-Поморське Республіки Польщі, номер акту: 0464011/00/АМ/2017/418100.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 19.08.2025 позовна заява залишена без руху.

01.09.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Представник позивача зазначила, що місцем реєстрації позивача є: АДРЕСА_1 , копія довідки про реєстрацію проживання ОСОБА_1 , додається до клопотання, остання відома адреса проживання Відповідача: АДРЕСА_1 , доказом спільного проживання є факт реєстрації позивача, на підставі чого сторони проживали разом в Україні.

Дослідивши позовну заяву, додані до неї матеріали, а також заяву про усунення недоліків, суддя дійшов таких висновків.

За ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Так, на виконання вимог частини шостої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, судом здійснено запит до Реєстру територіальної громади міста Харкова, згідно з яким було отримано інформацію, що ОСОБА_4 не значиться зареєстрованою згідно з відомостями Реєстру.

Відомості про наявність на утриманні позивача малолітніх або неповнолітніх дітей або, що позивач не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача у матеріалах справи відсутні.

Представник позивача зазначила, що подружжям узгоджено розірвання шлюбу на території України, водночас до позовної заяви або заяви про усунення недоліків жодних підтверджуючих доказів не надано.

По відношенню до переданого на розгляд суду позову слід зазначити, що статтею 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Подружжя, яке немає спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Таким чином, фактичний аналіз змісту вищенаведених законодавчих приписів свідчить про те, що у випадку, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають най більш тісний зв`язок іншим чином.

Такий правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 21.11.2019 по справі № 553/703/18 (провадження №61-7956св19).

Суддя зазначає, що всупереч п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві представник позивача не надав відомості про відповідача: місце проживання чи перебування, де перебуває відповідач на даний час, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Отже, представником позивача не надано підтвердження, що відповідач зареєстрована/була зареєстрована, фактично проживала/фактично проживає на території Основ`янського району м. Харкова, не надано відомостей про її адресу на території іншої країни, що унеможливить повідомити відповідача про наявність справи про розірвання шлюбу у суду, здійснити виклик відповідача у судове засідання через судові повістки через електронну пошту, засобами поштового зв`язку, смс-повідомлення або шляхом надання судового доручення до компетентного судового органу Республіки Польща для проведення окремих процесуальних дій.

Враховуючи викладене, представником позивача на виконання ухвали суду не усунені недоліки позовної заяви, а саме представником позивача не доведено, що відповідач зареєстрована або має останнє зареєстроване місце проживання на території Основ`янського району м. Харкова, відсутні відомості про наявність на утриманні позивача малолітніх або неповнолітніх дітей або, що позивач не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача або докази домовленості подружжя про розірвання шлюбу на території України, що дає право звертатися до суду за вибором позивача, відомості щодо фактичного перебування відповідача, яка є громадянкою Польщі також відсутні, як і відсутні в матеріалах справи докази спільного проживання сторін на території України та/або проживання відповідача на території України, а також відомості про адресу реєстрації/проживання відповідача на території іншої країни, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Разом з цим, ч. 7 ст. 185 ЦПК України передбачено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 175, 177, 185, 257, 260 Цивільного процесуального кодексу України,-

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дороніної Інни Леонідівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Копію ухвали разом з позовною заявою та доданими до неї документами направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.О. Шиховцова