Справа 688/3377/25
№ 2/688/1438/25
Рішення

Іменем України

26 серпня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Березюк Н.П.,

за участю секретаря судових засідань Кулеші Л.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

22.07.2025 ТОВ «ФК «ПАРІС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в загальному розмірі 29514,65 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.07.2019 АТ «РВС Банк» та відповідач підписали Заяву-Договір № 0035504 про надання банківської послуги (платіжна карта Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, згідно якої ОСОБА_1 отримав споживчий кредит у розмірі 15384,62 грн, шляхом перерахування на його картковий рахунок, строком на 24 місяці, з фіксованою процентною ставкою 18% річних, разовою комісією за надання кредиту у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту та щомісячною комісією за супроводження кредиту у розмірі 3%.

У день підписання Заяви-Договору №0035504 від 12.07.2019 відповідач отримав платіжну картку, на яку зараховані грошові кошти у розмірі 15384,62 грн, що підтверджується Випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером.

05.03.2020 акціонерне товариство «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» уклали договір про відступлення права вимоги №05/03/2020-1, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача.

Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 договору відступлення права вимоги первісний кредитор у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами зазначеними у додатку №1 до цього договору.

Згідно Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «ПАРІС» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором №0035504 від 12.07.2019 на загальну суму 29579,05 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 15384,62 грн, заборгованість за процентами 3117,47 грн, заборгованість за комісією 384,62 грн.

Позивач ТОВ «ФК «Паріс» просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0035504 від 12.07.2019 в сумі 29514,65 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 14855,03 грн., проценти за користування кредитом 610,18 грн, комісії 6461,56 грн., заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 1700 грн, 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 1398,53 грн., інфляційній втрати за період з 05.03.2020 по 23.02.2022 4489,35 грн.

Представник позивача ТОВ «ПАРІС» у судове засідання не з`явився, адвокат Дячок С.М. в системі «Електронний суд» у позовній заяві, просив розгляд справи проводити без участі представника позивача. У відповіді на відзив до позовної заяви позов підтримав повному обсязі з підстав зазначених у позові, просив його задовольнити.

Доводи та заперечення відповідача.

ОСОБА_1 про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, його представник адвокат Янцеловський М.Ф. подав до суду відзив на позовну заяву, позовні вимоги визнав частково в межах отриманої в кредит суми 14855,03 грн, та заборгованості за процентами в розмірі 610,18 грн, а всього 15465, 21 грн.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

22.07.2025 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цим позовом. 23.07.2025 суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрив спрощене позовне провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 26.08.2025.

11.08.2025 представник відповідача адвокат Янцеловський М.Ф. подав до суду відзив на позовну заяву.

15.08.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача ТОВ «ПАРІС», адвокат Дячок С.М. подав до суду відповідь на відзив.

26.08.2025 сторони в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин

Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Суд встановив, що 12.07.2019 Акціонерне товариство «РВС Банк» та відповідач ОСОБА_1 підписали Заяву-договір № 0035504 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Заява-Договір містить, зокрема, персональні дані відповідача та прохання надати йому споживчий кредит на таких умовах: тип кредиту - споживчий кредит, сума кредиту 15384,62 грн, строк дії кредиту - 24 місяці, процентна ставка - 18% річних, тип процентної ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту - 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3% від суми наданого кредиту, спосіб видачі - переказ на картковий рахунок клієнта № НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_1 своїм підписом на Заяві-Договорі підтвердив, що з умовами договору ознайомлений та зобов`язується самостійно відстежувати всі зміни, які будуть вноситись до договору.

12.07.2019 АТ «РВС Банк» та відповідач ОСОБА_1 підписали Графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг) (надалі - Графік платежів), який є невід`ємним додатком № 1 до Заяви-Договору № 0035504 від 12.07.2019.

11.12.2019 відповідач ОСОБА_1 ознайомився з Паспортом споживчого кредиту, в якому зазначена інформація, що надана споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Кредитний договір укладений сторонами за правилами ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до яких позичальник (відповідач) ОСОБА_1 приєднався до умов, запропонованих кредитодавцем АТ «РВС Банк».

05.03.2020 АТ «РВС Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Паріс» (новий кредитор) уклали Договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020/1, за умовами якого АТ «РВ Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до боржників АТ «РВС Банк».

Відповідно п.1.1 Договору про відступлення права вимоги - первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними в Додатку № 1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС Банк» та боржниками.

Відповідно до п.п.3.1. Договору про відступлення права вимоги - права вимоги за кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно п.3.3 Договору про відступлення права вимоги - з моменту відступлення права вимоги первісний кредитор вибуває з будь-яких правовідносин, які складалися між ним і боржником.

05.03.2020 первісний кредитор АТ «РВС Банк» та новий кредитор ТОВ «ФК «Паріс» склали Опис документів, що передаються до Договору про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 від 05.03.2020, який є Додатком № 1 до Договору. В Описі зазначені кредитні договори, право вимоги за якими відступається.

Кредитний договір № 05/03/2020-1 від 05.03.2020, укладений АТ «РВ Банк» та відповідачем ОСОБА_1 включений до цього Опису за номером 735.

05.03.2020 первісний кредитор АТ «РВС Банк» та новий кредиторй ТОВ «ФК «Паріс» склали Акт прийому-передачі прав вимоги і документів до Договору про відступлення права вимоги №05/03/2020-1 від 05.03.2020, за яким АТ «РВС Банк» передав, а ТОВ «ФК «Паріс» прийняв право вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними в Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги договір № 05/03/2020-1 від 05.03.2020.

05.03.2020 первісний кредитор АТ «РВС Банк» та новий кредитор ТОВ «ФК «Паріс» склали Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами.

Згідно Реєстру АТ «РВС Банк» передав ТОВ «ФК «Паріс» право вимогидо боржника - відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 0035504 від 12.07.2019.

Викладені обставини встановлені письмовими доказами: копією Заяви-договору 12.07.2019 року №0035504 про надання банківських послуг (платіжна картка простір), додатком №1 до Заяви-договору 12.07.2019 року №0035504 про надання банківських послуг (платіжна картка простір), паспортом споживчого кредиту, копією договору про відступлення права вимоги №05/03/2020-1, випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером, іншими матеріалами справи.

Застосовані норми права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщоінше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли сааме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч.2ст.1048Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно дост.526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).

Відповідно до змісту ст. ст.610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Мотиви та висновки суду

Суд встановив та матеріалами справи підтверджено, що 12.07.2019 АТ «РВС Банк» та відповідач уклали Заяву-Договір № 0035504 про надання банківської послуги (платіжна карта Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за яким ОСОБА_1 отримав споживчий кредит на картковий рахунок у розмірі 15384,62 грн, строком на 24 місяці, з фіксованою процентною ставкою 18% річних.

Умовами договору передбачена разова комісія за надання кредиту у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту та щомісячна комісія за супроводження кредиту у розмірі 3%.

У день підписання Заяви-Договору №0035504 від 12.07.2019 відповідач отримав платіжну картку, на яку зараховані кредитні кошти у розмірі 15384,62 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером.

Після підписання кредитного договору у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

05.03.2020 АТ «РВС БАНК» за договором відступив ТОВ «ФК «ПАРІС» право вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку ТОВ «ФК «Паріс» заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №0035504 від 12.07.2019 по тілу кредиту становить 14855,03 грн, по процентах - 610,18 грн. Суд погоджується з таким розміром заборгованості по кредиту та процентах, оскільки заборгованість відповідає розміру виданого кредиту, а проценти нараховані у розмірі та в межах строку, визначених умовами кредитного договору. Відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення комісії, що передбачена кредитним договором в розмірі 6461,56 грн не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно ч.2 ст.8 вказаного Закону для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (надалі - Правила розрахунку ( в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Згідно п.5 Правил розрахунку - банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно п.8 Правил розрахунку - банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Згідно додатку 1 до Правил розрахунку - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19.

Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі № 202/5330/19 дійшов висновку «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року в справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року в справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року в справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У Заяві-Договорі № 0035504 від 12.07.2019 передбачена щомісячна комісія за супроводження кредиту в розмірі 3% від суми наданого кредиту. Водночас банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг та погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору.

Отже, кредитодавець АТ «РВС Банк» фактично встановив сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, матеріали справи не містять.

Натомість частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Оскільки кредитодавець АТ «РВС Банк» встановив щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому умови договору про нарахування щомісячної комісії за супроводження кредиту є нікчемними.

Вирішуючи вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд враховує, що згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 лютого 2020 року в справі №912/1120/16.

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц зазначила, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання.

Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору.

Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Наприклад, якщо боржник не сплатив гроші за куплене майно, надані послуги в певній сумі, то прострочення грошового зобов`язання не змінює його розміру, яке залишається без змін незалежно від часу прострочення, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц та від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18 зазначала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18 зазначала, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

У Заяві-Договорі № 0035504 від 12.07.2019 визначено строк дії кредиту - 24 місяці, тобто до 12.07.2021. Отже, у позивача виникло право на нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних з 12.07.2021.

Згідно п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, інфляційні втрати та три проценти річних підлягають стягненню за період з 12.07.2021 по 23.02.2022.

Оскільки позовні вимоги про стягнення комісії не підлягають задоволенню, тому базою для розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних є заборгованість за кредитним договором №0035504 від 12.07.2019 в сумі 15465,21 грн (в тому числі: кредит 14855,03 грн, проценти за користування кредитом 610,18 грн.).

Відтак розмір інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості відповідача ОСОБА_1 , становить 999,49 грн (15465,21 грн (сума боргу) х 106,463% (сукупний індекс інфляції)/ 100%).

Розмір трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості відповідача ОСОБА_1 становить 287,27 грн (15465,21грн (сума боргу) х 3% х 226 (днів прострочення) / 365 (днів у році) / 100 %)

Пунктом 15 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Отже на підставі п.п. 15,18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1700 грн.

На підставі викладеного з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Паріс» необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14855,03 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 610,18 грн, інфляційні втрати від простроченої заборгованості за період з 13.07.2021 по 23.02.2022 в розмірі 999,49 грн та 3% річних від простроченої заборгованості за період з 13.07.2021 по 23.02. 2022 в розмірі 287,27 грн.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, ціна позову 29514,65 грн, позов задоволено на суму 16751,97 грн, тобто на 56,76% (16751,97:29514,65 грн х100%), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1374,95 грн (2422,40/100х56,76%) .

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір в сумі 684,48 грн (1374,95 грн/2), решта судового збору в сумі 684,48 грн підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 263-265, 282-284 ЦПК України, ст.ст. 207, 512-516, 526, 530, 610, 611, 626, 628, 629, 634, 638, 1048, 1054 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» заборгованість за кредитним договором № 0035504 від 12.07.2019 року за тілом кредиту в розмірі 14855,03 грн, по процентах в розмірі 610,18 грн, інфляційні витрати за період з 13.07.2021 року по 23.02.2022 року в розмірі 999,49 грн, 3% річних за користування грошовими коштами за період з 13.07.2021 року по 23.02.2022 року в розмірі 287,27 грн, а всього 16751 (шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят одну) гривню 97 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» судовий збір в розмірі 684 (шістсот вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

В решті позову відмовити.

Повернути позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову на рахунок Казначейства України (отримувач ГУК у Хмельницькій області/Шепетів. мтг/22030101, р/р UA0022777, код 37971775) згідно платіжної інструкції №6885 від 24.06.2025 року в сумі 684 (шістсот вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», місцезнаходження: м. Київ, вул. Предславинська, буд.37, офіс 535, ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складений 03.09.2025.

Суддя Неоніла БЕРЕЗЮК