ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8581/25 Справа № 216/5620/18 Суддя у 1-й інстанції - ЦИМБАЛІСТЕНКО О. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

01 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року про відмову у залученні представників до участі у цивільній справі номер 216/5620/18 за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Центрально-міської ради, Орган опіки та піклування, про визнання незаконним вивезення та утримування ОСОБА_1 на території країни тимчасового перебування - Республіки Італія, неповнолітньої ОСОБА_3 , про зобов`язання ОСОБА_1 повернути неповнолітню ОСОБА_3 до її постійного місця проживання в України, про зобов`язання ОСОБА_1 надання ОСОБА_2 права доступу до дитини, для участі у її вихованні та вільному спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про залучення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в якості представників позивача в цивільній справі за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Центрально-міської ради, Орган опіки та піклування, про визнання незаконним вивезення та утримування ОСОБА_1 на території країни тимчасового перебування - Республіки Італія, неповнолітньої ОСОБА_3 , про зобов`язання ОСОБА_1 повернути неповнолітню ОСОБА_3 до її постійного місця проживання в України, про зобов`язання ОСОБА_1 надання ОСОБА_2 права доступу до дитини, для участі у її вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - відмовлено. Роз`яснено ОСОБА_1 право на залучення представника у цивільній справі №216/5620/18, який має право на здійснення адвокатської діяльності.

Із вказаною ухвалою не погодилась ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 липня 2025 року апеляційна скарга залишена без руху до надходження до Дніпровського апеляційного суду даної цивільної справи.

11 серпня 2025 року цивільна справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційне провадження у справі не може бути відкрито виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених ст. 353 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 353 ЦПК України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, однак ухвала суду про відмову у залученні представників до участі до цього переліку не входить.

Окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції, зазначені в частині 1 статті 353 ЦПК України відповідно до буквального змісту кожного із пунктів.

Згідно з ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

Таким чином, право на суд, складовим якого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду, може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуванні відповідних правових засобів, передбачених процесуальним законом. Наведене не має наслідком порушення права на доступ.

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі №522/14750/16-ц (провадження №14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі №761/6099/15-ц (провадження №14-184цс18), від 04 липня 2018 року у справі №623/3792/15-ц (провадження №14-259цс18), у постанові від 13 березня 2019 року у справі №522/18296/14-ц (провадження №14-62цс19) та ухвалі Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №274/755/23 (провадження №61-8451ск23).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Право на апеляційне оскарження учасники справи та заінтересовані особи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхнім процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 357 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись статтями 357, 381 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року про відмову у залученні представників до участі у цивільній справі повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: