Справа № 2-2564/11
Провадження № 4-с/161/67/25
У Х В А Л А

01 вересня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Опальчук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька скаргу ОСОБА_1 , яка подана в її інтересах адвокатом Ліпкевичем Іваном Володимировичем на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Ліпкевич І.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з вищевказаною скаргою.

Скаргу обґрунтовує тим, що на все нерухоме майно ОСОБА_1 Другим відділом ДВС Луцького МУЮ (правонаступником якого є Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) накладено обтяження, а саме: дата державної реєстрації: 16.12.2013, вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 3877979 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40963386, виданий 05.12.2013, видавник: Головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції І.О. Левчук.

Зазначає, що станом на дату звернення до суду зі скаргою у ОСОБА_1 відсутні боргові зобов`язання перед фізичними та юридичними особами, державою.

Наявність арешту на все належне ОСОБА_1 майно, позбавляє її можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном при відсутності відкритих виконавчих проваджень.

Посилаючись на викладене, просить суд зобов`язати посадових осіб Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти (скасувати) арешт із всього нерухомого майна ОСОБА_1 , що накладений Другим відділом ДВС Луцького МУЮ, а саме: дата державної реєстрації: 16.12.2013, вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 3877979 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40963386, виданий 05.12.2013, видавник: Головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції І.О. Левчук.

Ухвалою судді від 19.06.2025 відкрито провадження за скаргою та призначено її до судового розгляду.

До початку розгляду скарги від представника скаржника надійшло клопотання про розгляд скарги у його відсутності та відсутності скаржника, подану скаргу підтримує та просить задовольнити з наведених у ній підстав. Крім цього, представник скаржника подав до суду копію квитанції про сплату виконавчого збору.

Представник суб`єкта оскарження подала до суду клопотання про розгляд скарги у її відсутності.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали скарги та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2011 у справі №2-2564/11 стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 164-ПП/6-В від 29.02.2008 в розмірі 38814,69 грн., судові витрати по справі в розмірі 508,15 грн. по 254,08 грн. з кожного.

На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання Другому відділу ДВС Луцького МУЮ, яким було відкрито виконавче провадження № 40963386.

З метою виконання рішення суду від 19.11.2011 у справі № 2-2564/11 на все нерухоме майно скаржника Другим відділом ДВС Луцького МУЮ (правонаступником якого є Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) накладено обтяження, а саме: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 3877979 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40963386, виданий 05.12.2013р., видавник: Головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції І.О. Левчук.

В подальшому виконавче провадження № 40963386 державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ було завершене 19.06.2017 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна у боржника), а виконавчий лист повернутий стягувачу, арешт із майна боржника державним виконавцем не знімався. Після чого виконавчий лист у справі №2-2564/11 не пред`являвся стягувачем до виконання.

Із наданих суду доказів випливає, що підстави для арешту нерухомого майна ОСОБА_1 відсутні.

Крім цього, судом встановлено, що 01.09.2025 скаржником було сплачено виконавчий збір в сумі 4103,30 грн, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 26 від 01.09.2025.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)- це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов?язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов?язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 523/19204/19 (провадження № 61-3844св22), постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), в постановах від 29.07.2020 в справі № 161/3171/19 (провадження № 61-2484св20), від 20.01.2021 в справі № 157/298/19 (провадження № 61-20261св19), у постанові від 24.05.2021 у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726к19).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 ЦК України).

Статтею 391 цього Кодексу передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд зауважує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору з боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, суд враховує правовий висновок, який міститься в постанові Верховного Суду від 28.08.2024 у справі № 947/36027/21 (провадження № 61-12849св23) про те, що оскільки зазначений виконавчий лист повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися, то збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 258, 260-261, 447-453 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , яка подана в її інтересах адвокатом Ліпкевичем Іваном Володимировичем на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції .

Зобов`язати посадових осіб Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти (скасувати) арешт із всього нерухомого майна ОСОБА_1 , що накладений Другим відділом ДВС Луцького МУЮ, а саме: дата державної реєстрації: 16.12.2013, вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 3877979 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40963386, виданий 05.12.2013, видавник: Головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції І.О. Левчук.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду небула вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта