ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5536/25 Справа № 177/1190/24 Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С.А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 177/1190/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повалій Олена Василівна, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Суботіною С.А. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 03 березня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Криворізький відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зменшення заборгованості зі сплати аліментів.

Позов мотивований тим, що з 24 жовтня 2004 року ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2011 року розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої, відповідно до виконавчого листа № 2-799, виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області від 02 вересня 2008 року, із позивача щомісячно стягувалися аліменти в розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку.

Виконавче провадження № 9184545 за вказаним виконавчим листом відкрито 16 вересня 2008 року.

У лютому 2024 позивач дізнався, що його дані було внесено до Єдиного реєстру боржників та у виконавчому провадженні винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; про арешт майна боржника; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Державним виконавцем Криворізького відділу ДВС виконано 21 лютого 2024 року розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 21 лютого 2024 року становила 185 964,83 грн, із чим ОСОБА_1 не погоджується.

Позивач зазначає, що він був ознайомлений із розміром встановлених аліментів та сплачував їх у повному обсязі, нерідко у більшому розмірі, оскільки часто надавав додаткові кошти на потреби доньки. Частину аліментів він пересилав поштовими переказами, іншу частину коштів передавав відповідачу особисто в руки. Здійснення аліментних платежів у такий спосіб влаштовувало обидві сторони, а позивач його вважав належним виконанням. У матеріалах виконавчого провадження є заяви позивача, де він вказує, що передає частину аліментів відповідачу на руки, та особисто доньці на її потреби. На підтвердження переказу коштів через «Укрпошту» позивач зберігав чеки та квитанції, які з часом були втрачені, а деякі з тих, що збереглися, вицвіли, через що неможливо встановити їх зміст.

«Укрпошта» на адвокатський запит повідомила, що заяви про розшук реєстрового поштового відправлення приймаються за останні шість місяців із дня їх прийняття.

ОСОБА_1 не може назвати точну суму коштів, переданих ним на утримання доньки, однак зазначає, що у період з 2018 року він сплачував у рахунок аліментів не менше 1 000 грн щомісяця, з 2019 року ця сума зросла до 1 500 грн, а з 2020 року - до 2 000 грн.

У липні 2020 року доньці виповнилося 14 років і позивач вирішив віддавати кошти саме дитині, більшу частку яких вона мала передавати своїй матері.

У 2022 році ОСОБА_1 втратив постійний дохід, однак продовжував надавати кошти на утримання доньки у розмірі 2 000 грн щомісяця, а на випускний вечір у 2023 році передав доньці 6 500 грн.

Тому, припустити про існування у нього боргу зі сплати аліментів позивач не міг, постанов державного виконавця про вжиті заходи він не отримував.

ОСОБА_1 вважає, що заборгованість зі сплати аліментів у нього почала виникати з вересня 2022 року через різницю сплачуваної ним суми аліментів та встановленим їх належним розміром.

Позивач вважає, що у період із 08 вересня 2008 року по 30 серпня 2022 року він заборгованості зі сплати аліментів не має.

Відповідно до розрахунку від 25 квітня 2024 року, сума заборгованості позивача з 01 вересня 2022 року по 25 квітня 2024 року складає 62 924,85 грн, оскільки позивач щомісяця сплачував 2 000 грн, указаний розмір заборгованості має бути зменшений на 34 000 грн, які він сплатив у добровільному порядку, але не зарахований державним виконавцем.

Через погіршення стану здоров`я та втрату роботи, сума, яку позивач максимально фізично може сплачувати щомісячно на погашення заборгованості, становить 2 000 грн.

На підставі наведеного вище позивач просив суд зменшити суму заборгованості зі сплати аліментів за період з 08 вересня 2008 року по 25 квітня 2024 року на 151 777,80 грн.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повалій О.В., посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення у справі про задоволення позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сплачуючи аліменти на утримання доньки, Позивач частину коштів передавав відповідачу користуючись послугами оператора поштового зв`язку «Укрпошта», іншу ж частину він віддавав відповідачу особисто в руки. Позивач зазначає, що на той час такий спосіб сплати аліментів влаштовував обидві сторони, не зважаючи на те, що відповідач категорично заперечувала проти цього у судовому засіданні.

Позивач просить суд апеляційної інстанції врахувати те, що він ніколи не ухилявся від своїх батьківських обов`язків. Аня його єдина донька і він намагався робити усе залежне від нього, як батька, аби забезпечити потреби дитини та щоб донька почувалася щасливою. При цьому він брав не лише матеріальну участь у житті дитини, позивач завжди цікавився життям доньки, відвідував батьківські збори у школі, неодноразово надав додаткові кошти для придбання необхідних доньці речей, дарував подарунки, купував дитині телефони та іншу техніку, не відмовляв Ані у її кишенькових витратах, завжди відгукувався на прохання доньки. Коли ОСОБА_4 закінчувала навчання у школі позивач також не залишився осторонь та надав доньці суму коштів у розмірі 6 500 грн, аби вона могла витратити їх для підготовки до випускного.

Зазначає, що свідки своїми показаннями в судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердили той факт, що позивач дійсно у добровільному порядку надавав кошти на утримання дитини, а також перекази коштів відповідачу поштою й те, що дитина періодично проживала з батьком, однак суд першої інстанції не надавав належної оцінки вищезгаданим доказам, критично віднісся до показів свідків, що у наслідку призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи.

Також зазначає, що наразі матеріальний стан та стан здоров`я позивача зазнали значних змін негативного характеру. Сплатити суму заборгованості для нього на сьогоднішній день просто фізично неможливо це призведе до пожиттєвого невиконувального боргу. Крім того, позивач зараз також сплачує аліменти на Аню, яка продовжує навчання, хоча постійних доходів так і не має. Оформлення ж інвалідності по стану здоров`я є довготривалим та складним процесом, особливо у період воєнного стану. На доведення скрутного матеріального становища, позивачем було надано копію трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , згідно з якої, після звільнення 20 червня 2022 року за угодою сторін з посади водія філії Лозуватської Птахофабрики, він не працевлаштований.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Повалій О.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Криворізьким районним судом Дніпропетровської області 02.09.2008 видано виконавчий лист № 2-799/08 на виконання рішення від 02.09.2008, яким із ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/1 від усіх видів його доходів (заробітку), на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття, на користь матері ОСОБА_5 , починаючи з 08 серпня 2008 року (а.с.71).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Криворізького районного управління юстиції від 16 вересня 2008 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-799/08 (ВП № 9184545) (а.с.12).

Начальнику відділу ДВС Кіяшком О.І. 14 жовтня 2008 року подано пояснювальну записку, що з виконавчим листом він ознайомлений, сплачує аліменти щомісячно у розмірі 162 грн із 300 грн, які повинен сплачувати щомісячно (а.с.13).

Також, 28 березня 2016 року позивачем у виконавчому провадженні надано пояснювальну записку, що аліменти він сплачує частково, надаючи їх через доньку (а.с.14).

Дізнавшись, що в рамках виконання виконавчого провадження № 9184545, державним виконавцем винесено постанови, зокрема, про арешт майна боржника; про звернення стягнення на заробітну плату, інші доходи боржника, позивач звернувся до відділу ДВС, де дізнався про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів.

Державним виконавцем Криворізького відділу ДВС виконано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим листом № 2-799/2008 від 02 вересня 2008 року, яка за період із 08 серпня 2008 року по 21 лютого 2024 року становить 185 964,83 грн (а.с.17-19).

Повторно державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за період з 08 серпня 2008 року по 25 квітня 2024 року, яка становить 18 702,65 грн. Виконавцем враховано сплату позивачем коштів за червень 2010 року 162 грн, лютий 2018 року 700 грн, березень 2018 року 700 грн, квітень 2018 року 600 грн, травень 2018 року 700 грн, липень 2018 року 1 712 грн, серпень 2018 року- 980 грн, вересень 2018 року 980 грн, жовтень 2018 року 980 грн, листопад 2018 року 980 грн, травень 2019 року 980 грн, березень 2024 року 2 000 грн, квітень 2024 року 2 000 грн (а.с.24-25).

Втретє державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за період із 08 серпня 2008 року по 15 липня 2024 року, яка становить 177 932,65 грн (а.с.94-95).

На підтвердження доказів добровільної сплати аліментів позивачем надано квитанції грошових переказів «Укрпошта» адресату ОСОБА_1 16 вересня 2008 року - 169,78 грн, 16 жовтня 2008 року 169,78 грн, 25 листопада 2008 року 169,78 грн, 23 грудня 2008 року 209,60 грн, 19 лютого 2009 року 209,60 грн, 09 квітня 2009 року 178,16 грн, 05 травня 2009 року 178,16 грн, 03 червня 2009 року 188,64 грн, 22 серпня 2009 року 199,12 грн, 17 серпня 2009 року 199,12 грн, 19 листопада 2009 року 600,49 грн, 12 червня 2010 року 169,78 грн, 03 серпня 2011 року 513,02 грн, у 2014 році 513 грн, які враховано державним виконавцем при здійсненні перерахунку (а.с.24-25, 49-51).

Також, позивачем надано квитанції про здійснення ним грошових переказів через ТОВ «Екселліо» із зазначенням адресата «Давидова» та призначенням переказу «аліменти», а саме: 12 лютого 2018 року 714 грн, 07 березня 2018 року 714 грн, 16 квітня 2018 року 612 грн, 18 травня 2018 року 714 грн, 10 липня 2018 року 747, 20 грн, 10 липня 2018 року 999,60 грн, 07 серпня 2018 року 999,60 грн, 13 вересня 2018 року 999,60 грн, 09 жовтня 2018 року 999,60 грн, 16 листопада 2018 року 999,60 грн, 26 березня 2019 року 999,60 грн, 03 травня 2019 999,60 грн, 11 червня 2019 1 020 грн, 08 липня 2019 року 1 020 грн, 12 серпня 2019 року 1 020 грн, 16 вересня 2019 року 1020 грн, 09 листопада 2020 року 1 020 грн, 10 серпня 2021 року 1 020 грн, 08 лютого 2024 року 2 060 грн. Зазначені квитанції також враховано державним виконавцем при здійснені розрахунку заборгованості (а.с.24-25, 52-56).

Через відділення АТ КБ «ПриватБанк» позивачем сплачено аліменти на утримання доньки у ВП № 9184545 на рахунок Криворізького відділу ДВС 26 березня 2024 року 2 000 грн, 17 червня 2024 року 3 500 грн, які враховано державним виконавцем, що слідує з розрахунку заборгованості (а.с.57, 94).

Позивачем, як на доказ скрутного матеріального стану, надано трудову книжку серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , згідно з якої, після звільнення 20 червня 2022 року за угодою сторін з посади водія філії Лозуватської Птахофабрики, він не працевлаштований (а.с.20-22).

За даними Пенсійного Фонду України реєстру застрахованих осіб, ОСОБА_1 отримував стабільний дохід у період із листопада 2018 року по травень 2021 року та з лютого 2022 року по вересень 2022 року (а.с.23).

Як слідує з довідки КП «Криворізька міська лікарня» КМР, ОСОБА_1 у травні 2024 року звертався з діагнозом: невралгія трійчастого нерву праворуч, отримав призначення лікаря (а.с.26, 27).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 посилався на зміни в його матеріальному стані, наявність захворювань, а також сплату аліментів шляхом як безпосередньої передачі грошових коштів доньці, так і здійснення грошових переказів через «Укрпошту».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не спростований розмір нарахованої заборгованості по аліментах і не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення його від сплати існуючої заборгованості по аліментах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право пред`явити позов з вимогою зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч. 4 ст. 273 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору, судом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір (чинний на час розгляду справи).

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі № 756/13754/14-ц.

За приписами ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Отже, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або інших обставин, що мають істотне значення та можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості (її частини) за аліментами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Як визначено ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на зміни в його матеріальному стані, наявність захворювань, а також сплату аліментів шляхом як безпосередньої передачі грошових коштів доньці, так і здійснення грошових переказів через «Укрпошту».

Разом з тим, посилаючись на передачу грошових коштів, як сплату аліментів, безпосередньо донці на руки, за домовленістю сторін, позивач не надав доказів наявності такої домовленості.

Доводи позивача про те, що він не ухилявся від сплати аліментів, а заборгованість із їх виплати оскільки через відсутність у нього постійного заробітку, а в подальшому, сплачуючи аліменти, іноді і в більшому розмірі, він не повідомляв про це державного виконавця, не є належною правовою підставдою для задоволення позовних вимог позивача.

З матеріалаів справи слідує, що державним виконавцем неодноразово проводився перерахунок заборгованості на підставі наданих позивачем відомостей щодо його працевлаштування та здійснення грошових переказів у рахунок сплати аліментів. Будь-яких належних доказів про сплату аліментів, які безпідставно не враховано державним виконавцем, у судовому засіданні позивачем не надано.

Розрахунок позивача про зменшення розміру заборгованості на суму 151 777,80 грн не підтверджено належними доказами, не визнається відповідачем, а отже, зроблено на припущеннях.

Показання свідків, надані в судовому засіданні в суді першої інстанції, про передачу грошових коштів позивачем безпосередньо на руки відповідачу та доньці, не є належним доказом, оскільки свідки не могли пояснити, в якій сумі, коли саме така передача грошей відбувалася. Окрім того, сам відповідач категорично заперечувала про наявність будь-яких домовленостей із позивачем про сплату аліментів шляхом безпосередньої передачі грошових коштів як їй, так і доньці, оскільки стягнення здійснювалося в примусовому порядку, про що свідчить відкрите виконавче провадження.

Позивач, будучи обізнаним про примусове виконання стягнення аліментів, про що він не заперечував у судовому засіданні, на свій розсуд визначив розмір та порядок їх сплати. Позивач заборгував аліменти на утримання дитини в розмірі 177 932,65 грн не через непереборні об`єктивні обставини, а через власну бездіяльність, сплачуючи аліменти не своєчасно, не у визначеному розмірі, тобто внаслідок невиконання рішення суду в повному обсязі.

На підставі наведеного вище суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, які би вказували, що борг утворився з інших поважних причин. Підстав звільнити позивача від сплати боргу за аліментами і тим самим порушити права дитини, судом не встановлено, оскільки такі підстави, передбачені ст. 197 СК України, відсутні.

У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь позивача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повалій Олена Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: