ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1362/23

Провадження № 22-ц/820/1831/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар: Шевчук Ю.Г.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 червня 2025 року (суддя Безкровний І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позовну заяву мотивовано тим, що 08.10.2019 у зв`язку з придбанням ОСОБА_2 майнових прав на квартиру у ТОВ «Софія Буд Груп», позивач дав йому в борг 10 000 дол.США. З метою отримання гарантії повернення зазначеної суми ОСОБА_2 написав позивачу розписку, в якій зазначив, що він взяв у ОСОБА_1 у борг грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 31.12.2021 року.

У зв`язку із неповерненням боргу в серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача суму боргу за розпискою, який рішенням суду від 07.09.2022 задоволено. На виконання вказаного рішення ОСОБА_2 11.07.2023 та 13.07.2023 перерахував на банківський рахунок позивача грошові кошти у загальному розмірі 365836 грн., що станом на ці дати еквівалентно 10000 дол.США.

Відповідачка ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у розгляді справи, однак вважала, що суд вирішив питання про її права, оскаржила вказане рішення в апеляційному порядку і постановою Хмельницького апеляційного суду від 28.08.2023 її апеляційну скаргу було задоволено, скасовано рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07.09.2022 та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у позові. Вказана постанова мотивована тим, що борг за розпискою від 08.10.2019 є спільним зобов`язанням подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , і відповідно останні мають нести солідарну відповідальність за вказаним борговим зобов`язанням.

У зв`язку зі скасуванням судового рішення про стягнення боргу 11.10.2023 ОСОБА_2 надіслав на адресу ОСОБА_1 вимогу про повернення сплачених ним 11.07.2023 та 13.07.2023 на виконання рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.09.2022 грошових коштів у загальному розмірі 365836 грн., і 19.10.2023 позивачем було повернуто ОСОБА_2 на його банківський рахунок кошти у відповідному розмірі.

Оскільки борг за договором позики не повернуто, з урахуванням того, що такий борг брався в період перебування відповідачів у шлюбі, використаний ними в інтересах сім`ї, а тому є спільним зобов`язанням подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму боргу у розмірі 10000 дол. США.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки надана позивачем розписка датується 08.10.2019, а передача грошових коштів відповідно до показань свідків відбувалася 09.10.2019 (у той час як доказів передання грошей 08.10.2019 стороною позивача не надано), договір позики від 08.10.2019 слід вважати неукладеним.

Додатковим рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 липня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 34678,24 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції грубо порушив вимоги ст. 263, 264 ЦПК України, оскільки висновки в оспорюваному рішенні не ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні доказів. Судом першої інстанції дано неправильну оцінку поясненням свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , безпідставно не прийнято до уваги те, що позивач 08.10.2019 разом із відповідачем ОСОБА_2 на відстані (позивач на той момент часу перебував в м. Нетішин Хмельницької області, а відповідач - в м. Києві), за допомогою телефонного зв`язку, домовилися про укладення означеного договору позики, а саме, що кошти в сумі 10000 доларів США він передає відповідачу в борг через третю особу - свідка ОСОБА_6 , яка отримавши 08.10.2019 обумовлену суму коштів від позивача, на наступний день - 09.10.2019 доставила їх до м. Києва для передання відповідачу ОСОБА_2 . Крім того, у ході розгляду справи ОСОБА_2 , визнав заявлені до нього позовні вимоги, проте суд не врахував цю обставину належним чином при ухваленні рішення, фактично проігнорувавши визнання боргу, що є грубим порушенням частини 1 статті 82 ЦПК України. Відповідачами належними та допустимими доказами не спростовано укладення договору позики 08.10.2019 року, яка і підтверджує факт передачі грошових коштів в розмірі 10000 дол. США.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції, показами свідків було встановлено, що ОСОБА_1 не передавав кошти ОСОБА_2 та взагалі був відсутній як під час передачі в борг грошових коштів, так і під час складання розписки від 08.10.2019 року. Показами свідків також підтверджено той факт, що ОСОБА_2 не передавав ОСОБА_1 складену ним розписку від 08.10.2019 року. Крім того, на думку відповідачки розписка від 08.10.2019 року не існувала та не була складена 08.10.2019 року, а була створена не раніше ніж протягом першого півріччя 2022 року, з метою створення юридичного факту що забезпечить ОСОБА_2 претендування на більшу частину майна в спільному майні подружжя. Зазначає, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 10.08.2022 року та вже 17.08.2022 року ОСОБА_1 подав до суду позов про стягнення коштів із ОСОБА_2 за розпискою від 08.10.2019 року. Проте, навіть якщо припустити що грошові кошти були отримані ОСОБА_2 по розписці від 08.10.2019 року в розмірі 10000 дол.США, матеріали справи не містять жодного доказу, що саме ці грошові кошти були витрачені ним в інтересах сім`ї на перший внесок на придбання майнових прав на квартиру. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Огойко А.А підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Волков С.В. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Пушок С.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 25.02.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10.08.2022 (а.с. 9, 10 т. 1).

09 жовтня 2019 року ОСОБА_2 придбав у ТОВ «Софія Буд Груп» за договором № 312-234 від 09.10.2019 майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна вартість яких склала 18495,21 доларів США, при цьому згідно з графіком погашення платежів перший внесок мав скласти 10000 доларів США і мав бути сплаченим 09.10.2019, а останній внесок мав бути сплачений 29.04.2021. У подальшому, а саме 17.03.2021 ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на цю квартиру (а.с. 11-16, 17 т. 1).

Відповідно до розписки від 08.10.2019 року ОСОБА_2 взяв у борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 дол.США для придбання майнових прав на квартиру у ТОВ «Софія Буд Груп», які він зобов?язався повернути не пізніше 31.12.2021 (а.с. 8 т. 1).

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.09.2022 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та стягнуто на його користь з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 08.10.2019 у розмірі 10000 дол.США (а.с. 18-19 т. 1).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.09.2022 відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та визнання майна особистою власністю (а.с. 89-90 т. 1).

30 листопада 2022 року ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_3 (прийнятий судом ухвалою від 16.02.2023), в якому він просив в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 квартиру за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на ті обставини, що ним буде самостійно за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.09.2022 сплачуватися борг за договором позики від 08.10.2019 своєму батькові ОСОБА_1 в розмірі 10000 дол.США, яку було взято для здійснення першого внеску за придбання майнових прав на цю квартиру за договором купівлі-продажу майнових прав № 312-234 від 09.10.2019 (а.с. 91-97, 98-99).

11 липня 2023 року, на виконання рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.09.2022 ОСОБА_2 перераховано на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у загальному розмірі 365 786 грн. (а.с. 20, 21 т. 1).

28 серпня 2023 року постановою Хмельницького апеляційного суду рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.09.2022 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. У постанові зазначено, що у справі було встановлено, що позика була отримана з метою здійснення першого внеску за придбання майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 є співвласником цієї квартири, а тому вона є безпосереднім учасником спірних відносин та водночас була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права через незалучення її до участі у розгляді справи в якості співвідповідача (а.с. 22-23 т. 1).

11 жовтня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із письмовою вимогою про повернення грошових коштів, перерахованих останньому на його банківський рахунок ОСОБА_2 на виконання рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.09.2022, посилаючись на те, що відповідне рішення було скасовано постановою Хмельницького апеляційного суду від 28.08.2023, і такі кошти були повернуті ОСОБА_1 19.10.2023 шляхом їх переказу на банківський рахунок ОСОБА_2 (а.с. 24, 25 т. 1).

У висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів № 4725/24-34 від 19.02.2025 зазначається, що відповісти на питання ухвали «чи відповідає давність виконання наявної в матеріалах справи розписки ОСОБА_2 (зокрема її тексту та підпису в ній) вказаній у ній даті, а саме 08 жовтня 2019 року?» та «якщо давність виконання наявної в матеріалах справи розписки ОСОБА_2 (зокрема її тексту та підпису в ній) не відповідає вказаній у ній даті, а саме 08 жовтня 2019 року, то в який період часу була виконана відповідна розписка?» не вбачається можливим у зв?язку з відсутністю порівняльних зразків документів (а.с. 3-8 т. 2).

У суді першої інстанції допитано свідків.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 збирався придбати квартиру і звернувся до нього за допомогою. Коли ОСОБА_2 обрав квартиру і домовився про зустріч, він попросив, щоб ОСОБА_5 відвіз його разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на ЖК у м. Софіївська Борщагівка. ОСОБА_5 погодився і відвіз їх туди. Це було давно, може восени чи навесні, бо був холодний вітер. Коли вони приїхали на місце, у машині ОСОБА_2 та ОСОБА_7 вирішували питання щодо того, на кого мала бути написана розписка. ОСОБА_3 також сиділа в машині, тому повинна була чути цю розмову. Хто саме був ініціатором написання розписки, коли вона складалася і хто був присутній під час її написання, ОСОБА_5 невідомо. ОСОБА_1 із ними у машині не було. Приїхавши на місце, вони усі разом зайшли у відділ продажу, поспілкувалися, їм показали квартиру на будівництво, після чого в офісі роздрукували документи (договір). ОСОБА_2 підписав документи, а менеджер показав їм дорогу. ОСОБА_6 теж зайшла в офіс і віддала гроші ОСОБА_2 , який сплатив їх у бухгалтерії забудовника. Ці гроші були першим внеском за квартиру. Гроші, які передав ОСОБА_2 забудовнику за квартиру, були в іноземній валюті доларах США. ОСОБА_3 також була присутня під час передачі грошей.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона доводиться дружиною позивачу ОСОБА_1 та матір`ю відповідачу ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 є колишньою дружиною її сина ОСОБА_2 . Приблизно у 2019 році ОСОБА_6 зателефонував її син ОСОБА_2 та попросив у них із ОСОБА_1 гроші у борг у розмірі 10000 доларів США, що мали бути першим внеском за квартиру. На той час ОСОБА_1 працював у Києві, тому вони мали гроші. Вона порадилася з цього приводу зі своїм чоловіком ОСОБА_1 і вони вирішили погодитись, однак попросили, щоб син надав їм розписку про отримання коштів, оскільки боялися, що їх надурять. Вона взяла відповідну суму грошей та поїхала у Київ. Ймовірно, це було восени, бо вже було холодно. Син попросив їх знайомого ОСОБА_5 , щоб той відвіз їх на місце. ОСОБА_5 на своїй машині відвіз їх до контори. У машині вона сиділа позаду. В автомобілі ОСОБА_6 віддала гроші ОСОБА_2 із рук в руки в сумі 10000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів, а він віддав їй розписку і пішов у контору оформлювати документи. Під час передання грошових коштів вони перебували у машині втрьох. Після цього ОСОБА_2 із ОСОБА_3 пішли у контору, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 пішли разом із ними, оскільки сидіти в машині було холодно. Оплату здійснювали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а свідок із ОСОБА_5 чекали у коридорі. Коли вона дізналася, що чоловік звернувся до суду з позовом до сина, останній пояснив, що повернути гроші необхідно через суд, щоб був справедливий поділ майна між сином та ОСОБА_3 . Після рішення суду ОСОБА_2 повертав гроші за розпискою, однак коли саме це було свідок не пам`ятає. ОСОБА_3 була обізнала про позику, більше того, у день придбання квартири пропонувала оформити цю квартиру на ОСОБА_6 .

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів.

Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи №№ 127/3120/16-ц, 752/19567/14-ц).

При вирішенні цієї справи суд першої інстанції у порушення вказаних вище норм законодавства дійшов помилкового висновку, щодо передачі грошових коштів 09.10.2019 року що підтверджується пояснення свідків, при тому що розписка складена 08.10.2019 року

Боргова розписка підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів.

При цьому судом не було враховано, що сам факт підписання спірної розписки ОСОБА_2 08.10.2019 року, за відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договору позики, на зазначених у ньому умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цим договором суми грошових коштів у розмірі 10 000 дол.США.

Зі змісту вказаної розписки, де словосполучення «взяв у борг грошові кошти» у підписаній ОСОБА_2 розписці 08.10.2019 року вжито з використанням дієслова «взяв» у минулому часі, тобто підтверджує факт, що написанню розписки передувало отримання грошових коштів боржником.

Наявність оригіналу цієї боргової розписки у ОСОБА_1 свідчить про те, що грошові кошти не повернуто.

З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Висновки суду щодо неукладеності договору позики,обґрунтовувались показаннями свідків, що суперечить положенням статті 1051 ЦК України та змісту написаної ОСОБА_8 розписки. Інших доказів на спростування факту отримання позичальником від позикодавця грошей відповідачами не надано.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах: від 28 серпня 2019 року (справа № 638/20603/16, провадження № 61-26089св18) та від 08 квітня 2020 року (справа № 361/7130/15-ц, провадження № 61-1843св20).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зазначала, що позивачем не надано належних і допустимих доказів про укладення договору позики 08.10.2019 року, така розписка написана ОСОБА_2 набагато пізніше з метою збільшення ОСОБА_2 своєї частки при поділі майна подружжя.

За клопотанням ОСОБА_3 була призначена комплексна судово-технічна експертиза.

У висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів № 4725/24-34 від 19.02.2025 зазначається, що відповісти на питання ухвали «чи відповідає давність виконання наявної в матеріалах справи розписки ОСОБА_2 (зокрема її тексту та підпису в ній) вказаній у ній даті, а саме 08 жовтня 2019 року?» та «якщо давність виконання наявної в матеріалах справи розписки ОСОБА_2 (зокрема її тексту та підпису в ній) не відповідає вказаній у ній даті, а саме 08 жовтня 2019 року, то в який період часу була виконана відповідна розписка?» не вбачається можливим у зв?язку з відсутністю порівняльних зразків документів.

Таким чином, належних та достатніх доказів на спростування написання боргової розписки 08.10.2019 року матеріали справи не містять.

За доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме, боргової розписки від 08.10.2019 року, поясненнями свідків вбачається, що борг взято за згодою ОСОБА_3 для придбання майнових прав на квартиру у ТОВ «Софія Буд Груп». 09 жовтня 2019 року ОСОБА_2 та ТОВ «Софія Буд Груп» укладено договір купівлі-продажу майнових прав №312-234, додатком №3 до якого зазначено перший внесок 10000 дол.США. Придбана квартира за зазначеним договором є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та є предметом поділу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 уклав договір в інтересах сім`ї і на потреби сім`ї витратив отримані за договором позики грошові кошти у сумі 10000 дол.США, та наявні правові підстави кваліфікувати ОСОБА_3 , як зобов`язану особу (боржника) за укладеним ОСОБА_2 договором позики у формі розписки.

Рішення суду першої інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення. Позовну заяву слід задовольнити. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 08.10.2019 року в розмірі 10000 доларів США.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалене додаткове рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 липня 2025 року втрачає чинність.

Згідно з ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатив 3655,69 грн, за подання апеляційної скарги - 4390,82 грн.

Зважаючи на те, що позовну заяву та апеляційну скаргу позивача задоволено, судовий збір слід підлягає стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - по 4023,26 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 08.10.2019 року в розмірі 10000 доларів США.

Визнати таким, що втратило чинність додаткове рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 липня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 4023,26 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 вересня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк