Провадження № 6/643/280/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Власенка М. В.,

за участю секретаря судового засідання Єрьоміної Д. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у приміщенні суду подання державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бойко Олександри Олексіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2025 року до Салтівського районного суду міста Харкова засобами поштового зв`язку надійшло подання державного виконавця Салтівського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ Бойко О. О., у якому остання просить:

тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї вимог виконавчого листа № 638/13599/18 від 21.05.2020, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова про усунення наявних перешкод у спілкуванні з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення графіку зустрічей дітей з їх батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступним чином:

-кожну другу та четверту в місяці п`ятницю та суботу з 14:00 години п`ятниці до 19:00 години суботи за місцем фактичного проживання або перебування ОСОБА_4 без обмеження адреси прогулянок, з можливістю поїздок до родичів, в тому числі до бабусі,

-кожен день народження доньки ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 кожного року до досягнення дитиною повноліття з 15:00 до 18:00 години без обмеження адреси прогулянок,

-кожні канікули в зимній період не менше 7 діб та в літній період не менше 30 діб для відпочинку та оздоровлення дітей на території України та за кордоном.

Подання державного виконавця обґрунтоване тим, що на виконанні Салтівського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ знаходиться виконавче провадження № 62332842 з примусового виконання вимоги виконавчого листа № 638/13599/18 від 21.05.2020, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова про усунення наявних перешкод у спілкуванні з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення графіку зустрічей дітей з їх батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На підставі зазначеного виконавчого документа, відповідно до вимог ст. 3, 4, 24 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 15 червня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. У період з 30.07.2020 по 25.06.2021, з 13.02.2025 по 13.06.2025 у зв`язку зі зверненнями боржника державним виконавцем винесені постанови про відкладення проведення виконавчих дій, після чого державним виконавцем проведено ряд дій, спрямованих на виконання зазначеного виконавчого листа. Проте, виконавчий лист № 638/13599/18 від 21.05.2020 боржником не виконується без поважних причин, тому державний виконавець з посиланням на відповідні положення законодавства просить обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 .

Сторони та інші заінтересовані особи відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України про розгляд подання не повідомлялися.

Суд, враховуючи строки розгляду подання, вважає за можливе проводити розгляд заяви за відсутності державного виконавця.

Отже, суд вважає, що подання можливо розглянути без проведення судового засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, розглянувши подання державного виконавця та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду цього подання, встановив таке.

Постановою державного виконавця від 15.06.2020 відкрито виконавче провадження № 62332842 з примусового виконання вимоги виконавчого листа № 638/13599/18 від 21.05.2020, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова про усунення наявних перешкод у спілкуванні з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення графіку зустрічей дітей з їх батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У ході виконання державними виконавцями винесені постанови: про відкладення проведення виконавчих дій, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, про зміну реєстраційних даних в частині зазначення правильної адреси стягувача, про передачу виконавчого провадження до Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ, про прийняття виконавчого провадження, про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною, про стягнення з боржника виконавчого збору, про накладення штрафу на боржника у зв`язку з неявкою до адреси виконання судового рішення. Крім цього, на рахунок відділу за цим виконавчим провадженням частково списані кошти з рахунку боржника у якості погашення витрат виконавчого провадження, станом на 01.08.2025 залишок заборгованості по виконавчому збору боржником з дня відкриття виконавчого провадження не сплачено, залишок суми становить 3392,80 грн.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування є фундаментальним правом природно-правового походження та складається із таких основних складових: право фізичної особи на в`їзд і на виїзд з території країни, на якій вона перебуває, право вільного пересування у межах цієї території, у тому числі право на вільний вибір місця проживання. Це конституційне право належить всім фізичним особам: громадянам України, іноземцям та особам без громадянства.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну (частина друга). На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб (частина третя).

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо заборони виїзду особи з власної країни через несплату боргу за рішенням суду.

Так, у рішенні від 26 листопада 2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria», заява № 34383/03, §. 44) ЄСПЛ сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Критерій законності означає, що обмеження свободи пересування повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (§. 46).

Обмеження свободи пересування є виправданим, якщо воно переслідує легітимну (законну) мету, зокрема захист прав інших осіб кредиторів (§. 47).

Принцип «пропорційності» обмеження свободи пересування передбачає, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі за змістом висновки ЄСПЛ зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», рішення від 02 липня 2009 року, заява № 50/02) та у справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia», рішення від 11 липня 2013 року, заява № 28975/05).

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

При виконанні судових рішень порядок розгляду подання державного (приватного) виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України регулюється положеннями ст. 441 ЦПК України, якою передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Зі змісту цього пункту слідує, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон, зокрема, якщо боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

При цьому сам факт наявності невиконаного рішення суду боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

Відтак, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме на державного виконавця покладається тягар доказування умисного ухилення боржника від виконання рішення суду.

Подання, яке надійшло на розгляд суду, не містить достатніх доказів про умисне ухилення боржника від виконання рішення, на підставі якого здійснюється виконавче провадження.

Дійсно, в ході вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та інших витрат, проте вказані дії та рішення державного виконавця не є належними доказами на підтвердження умисного ухилення боржника від виконання судового рішення у розумінні положень ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду громадян України» та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Надані державним виконавцем матеріали подання на переконання суду містять у собі лише фактичні дані щодо перебігу вчинених ним дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документу, однак не містять доказів про вчинення боржником саме умисних дій, спрямованих на приховання грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього державним виконавцем у зв`язку з примусовим виконання рішення суду.

У цій справі, з огляду на встановлені судом обставини, характер правовідносин і застосовані правові норми, слідує невідповідність обмеження свободи пересування ОСОБА_1 критеріям такого обмеження, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Як зазначалось судом вище, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, зокрема, у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання таких зобов`язань. Отже, Законом, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, врегульовано питання щодо обмеження свободи пересування громадян.

При цьому під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Проте, судом не встановлено, що ОСОБА_1 свідомо ігнорує зобов`язання за рішенням, яке слід виконати, та навмисно не виконує його, тобто ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї таким рішенням.

Крім цього, державним виконавцем не надано доказів наявності у боржника закордонного паспорту, який надає йому право на виїзд за кордон.

Відтак, заявником не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов`язків по сплаті боргу, його наміру ухилитися від виконання покладених на нього зобов`язань та переховування від виконавчої служби, а сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

Отже, суд доходить висновку, що подання державного виконавця про обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 12, 76 81, 258 261, 352 355, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бойко Олександри Олексіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО