РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року Володимирський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.

за участю секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 27.05.2025 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, який обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилася спадщина за законом на все належне їй майно в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 на території Хмелівківської (на даний час Зимнівської) сільської ради Володимир-Волинського (на даний час Володимирського) району Волинської області. Померла мати заповіту на належне їй майно не залишила, а тому після її смерті відкрилася спадщина за законом.

На день смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач була зареєстрована і постійно проживала вАДРЕСА_1 , де проживає і по даний час.

Після смерті матері вона вважається такою, що прийняла спадщину, так як була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на день його смерті і фактично вступила у володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Зимнівської сільської ради Володимирського району Волинської області № 49 від 21 березня 2025 року.

Зазначає, що спадкоємцем першої черги за законом також являється дочка спадкодавця і її рідна сестра ОСОБА_2 , яка відмовляється від своєї частки спадщини на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та на земельну ділянку для його обслуговування в мою користь. Інших спадкоємців не має.

Вказує, що в даний час виникла необхідність оформити свої спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і для оформлення спадщини вона звернулася до Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області за адресою:44700, м. Володимир, вул. Ковельська, 35, Волинської області, однак постановою державного нотаріуса Хоми Ю.М. № 385/02-31 від 15 квітня 2025 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належний спадкодавцю житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, так як відсутні правовстановлюючі документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Також у постанові нотаріуса роз`яснено, що в разі відсутності у спадкоємців необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючих документів вирішення зазначених питань проводиться в судовому порядку і запропоновано звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно.

Спадкодавець не оформила відповідним чином правовстановлюючих документів на належне їй нерухоме майно і не зареєструвала свого права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, тому це було підставою для відмови в оформленні спадкових прав.

Зважаючи на викладене позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Ухвалою судду від 05.06.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідача у судове засідання також не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Крім того підтвердила, що вона відмовляється від своєї частки у спадщині.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зважаючи на те, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами підготовчого провадження.

Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

На момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 діяв Цивільний Кодекс Української РСР в редакції 1963 року, оскільки часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, тому при вирішенні даного позову слід застосовувати норми даного Кодексу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини (ст.ст.525,526 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч.1 ст.529 ЦК УРСР).

Відповідно до ст.534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст.548 ЦК УРСР).

Згідно ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін - ОСОБА_3 . Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №29, копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 , копією свідоцтва про одруження позивача серії НОМЕР_3 , копією свідоцтва про народження відповідача серії НОМЕР_4 та копією свідоцтва про шлюб відповідача серії НОМЕР_5 .

Згідно довідки Зимнівської сільської ради Володимирського району Волинської області №49 від 21.03.2025 ОСОБА_3 на день смерті проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Заповіт від імені ОСОБА_3 Зимнівською (Хмелівківською) сільською радою не посвідчувався. Спадщину після її смерті прийняла дочка ОСОБА_1 , котра проживала разом з матір`ю на день її смерті і проживає за вказаною адресою по даний час.

Також судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом №3 від 21.03.2025 року з погосподарської книги №5 за 1996 рік.

Згідно спадкової справи №881/2000, відкритої після смерті ОСОБА_3 встановлено, що остання за життя не залишила заповіт. Спадкоємцями за законом першої черги є дочки померлої сторони по справі. Наявність інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які б прийняли спадщину, судом не встановлена.

Згідно наданої суду заяви ОСОБА_2 , остання відмовилась від своєї частки у спадщині за законом після смерті ОСОБА_3

15.04.2025 позивач звернулася до нотаріуса щодо видачі їй свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері.

Проте, постановою державного нотаріуса Хоми Ю.М. № 385/02-31 від 15 квітня 2025 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належний спадкодавцю житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, так як відсутні правовстановлюючі документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі викладеного вище, суд вважає, що право позивача на успадкування всіх прав та обов`язківпомерлої підлягає захисту в судовому порядку, оскільки через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивач не може оформити спадкові права в нотаріальному порядку, тож вимоги про визнання за нею у порядку спадкування за законом після смерті матері права власності на спадкове майно є цілком обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 142, 206, 265 ЦПК України, ст.ст. 524-527,529, 548,549 ЦК УРСР, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Копію судового рішення протягом двох днів надіслати учасникам справи.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий А.М. Лутай