Справа № 487/268/25
Провадження № 2/487/1103/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Марченко Л.В., представника позивача Душаченко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миколаївська міська рада, третя особа: Третя Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миколаївська міська рада, третя особа: Третя Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, в якій позивач просить: встановити факт неприйняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з фактичним непроживанням разом зі спадкодавцем на час смерті; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 37/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташована по АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом із позовною заявою подано клопотання про: витребування доказів копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 58/2022, яка зберігається у Третій миколаївській державній нотаріальній конторі; з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин Державного кордону України громадянином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.01.2017 і по теперішній час. Про виклик свідків ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 (м. Миколаїв, Новий інвалідний хутір, 51-Г).

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач зареєстрований зі спадкодавцем, але не проживав із нею з 2017 року, оскільки виїхав до Росії і з того часу не повертався. Вважає, що відповідач фактично не прийняв спадщину. Оскільки державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право власності на все спадкове майно через наявність іншого спадкоємця відповідача, позивач вимушений звернутись до суду.

21 січня 2025 року відкрито провадження, призначено підготовче засідання, витребувано докази.

Ухвалою суду від 12 березня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, витребувано докази, задоволено заяву про виклик свідків.

Представник позивача до судового засідання подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, причини не повідомив.

Представник Миколаївської міської ради та державний нотаріус подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 37/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.05.2005 р., виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради.

17 лютого 2022 року Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №58/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Як встановлено із спадкової справи №58/2022, спадкоємцями ОСОБА_3 , які прийняли спадщину є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

30 жовтня 2024 року державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П. відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надані правовстановлюючі документи (оригінали) на спадкове майно, а також у зв`язку з тим, що на час смерті ОСОБА_3 разом з нею був зареєстрований також її син ОСОБА_7 , а тому неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на всю частку майна, що належала померлій одному спадкоємцю ОСОБА_1 .

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.

Практика правозастосування частини третьої статті 1268 ЦК України є сталою.

Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини 3 статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.(висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц).

На підставі матеріалів спадкової справи №58/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини за однією адресою зі спадкодавцем ( АДРЕСА_1 ) були також зареєстровані її сини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до акту про непроживання від 01.12.2024, підписаним ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживав та не зберігав свої особистих речей з 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Росії.

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтвердили викладені в акті обставини.

Згідно з відповіддю з Адміністрації Державної прикордонної служби України від 19.02.2025, відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 08.11.2017 по 18.02.2025 ОСОБА_8 в Базі не виявлено. Зберігання в базі даних інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08.11.2017.

Інформація щодо сум нарахованого доходу та сум утриманих з них податку за вказаний в запиті період (з 01 кварталу 2017 року по 4 квартал 2024 року) в ДРФО відсутня (відповідь №1222090 від 21.03.2025).

Оцінюючи ці докази у сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не проживав із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_2 як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері, а отже, не набув права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210).

Враховуючи наведене позивач має право на спадкування всього майна, належного ОСОБА_3 .

Як роз`яснено у п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» - право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Враховуючи викладені обставини, у позивача наявні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Оцінивши в сукупності наявні у справі докази та враховуючи, що існують перешкоди в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, судом встановлено коло спадкоємців та склад спадкового майна, при обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права, позовні вимоги не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.4, 7, 12, 89, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заявуОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миколаївська міська рада, третя особа: Третя Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт неприйняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 37/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Миколаївська міська рада, ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Третя особа: Третя Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Погранична, 40.

Повне судове рішення складено 29 липня 2025 року.

Суддя: З.М. Сухаревич