Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/498/15
Провадження № 2/945/6/25
УХВАЛА

28 серпня 2025року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Войнарівського М.М., за участю: секретаря судового засідання Будак К.Ю.; прокурора Миколаївської окружної прокуратури Жимилінської С.С.; представника відповідачів ОСОБА_1 , розглянув у судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом прокурора Миколаївського району Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Миколаївській області до Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_2 , Приватного сільськогосподарського підприємства Аскер про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку, -

встановив:

У березні 2015року Прокурор Миколаївського району Миколаївської області звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Миколаївській області з позовною заявою до Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_2 та Приватного сільськогосподарського підприємства Аскер про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Відповідно до довідки про автоматизований розподіл справи між суддями від 16.03.2015 року справу призначено головуючому судді Стрєльнікову Д.В.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26.03.2015 у цивільній справі № 480/498/15 відкрито провадження; справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.09.2015року у вказаній справі зупинено провадження до розгляду Одеським апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства Аскер на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.01.2013 у справі за позовом Державної фінансової інспекції у Миколаївській області до Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області про скасування розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області від 19.04.2007 №152-р Про приватизацію земель СК ім. Горького та № 242-р від 20.06.2007 Про затвердження проекту приватизації земель СК ім. Горького в межах території Криничанської сільської ради.

Згідно розпорядження керівника апарату від 25.10.2016року призначено повторне автоматизований розподіл судових справ в зв`язку із звільненням судді ОСОБА_3 у відставку відповідно до Постанови ВР України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу сдових справ між суддями від 25.10.2016 справу призначено головуючому судді Каріковій Л.В.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.10.2016 року цивільну справу прийнято до свого провадження,поновлено та призначено справу до розгляду

Згідно розпорядження керівника апарату від 13.12.2016року призначено повторне автоматизований розподіл судових справ в зв`язку з прийняттям 08.12.2016 року Вищою радою юстиції рішення про звільнення з посади судді у відставку ОСОБА_4 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 14.12.2016 справу призначено головуючому судді Шароновій Н.О.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16.12.2016 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23.03.2017 року у цивільній справі № 480/498/15-ц за позовом Прокурора Миколаївського району Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Миколаївській області до Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_2 та Приватного сільськогосподарського підприємства Аскер про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку провадження зупинено до вирішення Миколаївським районним судом Миколаївської області цивільної справи № 480/2820/16-ц за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 до Миколаївської районної державної адміністрації про визнання незаконними та скасування розпоряджень Миколаївської районної державної адміністрації № 152 р від 19.04.2007 та № 242 р від 20.06.2007.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського районного суду Миколаївської області 21.11.2018року, у зв`язку з закінченням повноважень судді Шаронової Н.О., в межах п`ятирічного строку, відповідно до Указу Президента України від 20.11.2013 № 645/2013, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи..

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2018 вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26.03.2021року провадження у цивільній справі поновлено.

09.05.2023 року заступник керівника Миколаївської окружної прокуратури подав на адресу суду клопотання про залучення до участі у справі правонаступника позивача.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор зазначив, що, на час подання до суду позовної заяви розпорядником спірних земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Миколаївської області було Головне управління Держземагентства у Миколаївській області. 27 травня 2021 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28 квітня 2021 року № 1423, яким Розділ X Перехідних положень Земельного кодексу України доповнено п. 24. Відповідно до п. 24 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); оборони; природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселеная території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, і право державної власності, на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.З дня набрання чинності цим пунктом, до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. З огляду на зазначене вище, земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0048 яка передана у власність ОСОБА_2 підлягає поверненню у розпорядження відповідного органу місцевого самоврядування. На час прийняття Миколаївською районною державною адміністрацією розпорядження щодо спірної земельної ділянки, остання входила в межі території Криничанської сільської ради Миколаївської області. На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 719 - р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Миколаївської області» в грудні 2020 року сформувалась та розпочала свою діяльність Степівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, до складу якої увійшли ОСОБА_5 , Широколанівська, Катеринівська та Криничанська сільські ради. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад в галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до нього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до нього Кодексу. Статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Таким чином, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Степівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, яка у зв`язку зі змінами до національного законодавства є правонаступником обраного прокурором позивача, в частині розпорядження спірною земельною ділянкою. У зв`язку з викладеним вище прокурор просив суд замінити позивача у справі Головне управління Держземагенства у Миколаївській області його правонаступником - Степівською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області.

17.05.2024 року прокурором через систему «Електронний суд» подано заяву про зміну предмета позову.

Згідно вищезазначеної заяви прокурор просить прийняти до розгляду заяву про зміну предмету позову та витребувати у ОСОБА_2 на користь Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0048 площею 10,1303 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (колишня території Криничанської сільської ради).

У судовому засіданні прокурор Миколаївської окружної прокуратури просила суд задовольнити раніше подані до суду клопотання та прийняти заяву про зміну предмету позову.

Представник відповідача Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області у судове засідання не з`явився,при цьому в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без участі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, при цьому їх представник ОСОБА_1 , у судовому засіданні проти клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури щодо залучення правонаступника, не заперечувала. Однак заперечувала щодо зміни предмета позову.

Суд заслухав прокурора, представника відповідачів ОСОБА_1 , дослідивши клопотання та матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», яким місцеві прокуратури реформовано в окружні, а також наказів Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40 та від 17.02.2021 № 39 «Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур», створено Миколаївську окружну прокуратуру, юрисдикція якої поширюється на Миколаївський район.

Як вбачається з вищевказаних наказів змінено назви місцевих прокуратур на відповідні назви окружних. При цьому, крім найменування органу прокуратури, інших змін, в тому числі правового статусу та виконуваних функцій, визначених Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру», не відбулося. Наказом Генерального прокурора №40 від 17.02.2021 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021.

Зміна назви сторони у справі не тягне за собою правонаступництва у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних відносин, якому мають перейти права та обов`язки особи, яка вибула, та юридичної незмінності правопопередника - учасника цивільних відносин, який вибуває зі складу учасника цивільного відношення.

Оскільки орган прокуратури внаслідок зміни назви не позбувся притаманних тільки йому законодавчо визначених функцій, вказана дія не є підставою для процесуального правонаступництва.

Враховуючи викладене, Миколаївська окружна прокуратура наразі є повноважною представляти інтереси держави в суді за позовами Миколаївської прокуратури.

Відповідно до п. 24 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); оборони; природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

На час прийняття Миколаївською районною державною адміністрацією розпорядження щодо спірної земельної ділянки, з кадастровим номером :05:000:0048 остання входила в межі території Криничанської сільської ради Миколаївської області.

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 719 - р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Миколаївської області" в грудні 2020 року сформувалась та розпочала свою діяльність Степівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, до складу якої увійшли Кубряцька, Широколанівська, Катеринівська та Криничанська сільські ради.

Згідно з положеннями ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно ч.1,2 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною 1 та 2 статті 50 ЦПК України встановлено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Виходячи з положень ч. 1ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи у справі (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якими до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, матеріальне правонаступництво тісно пов`язане з процесуальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

У свою чергу, процесуальне правонаступництво - це заміна особи, яка бере участь в процесі як сторона, іншою особою (правонаступником), яке займає процесуальне становище вибула сторона. При цьому, при вступі (залученні) в процес правонаступника нове провадження у справі не порушується, оскільки процесуальне правонаступництво характеризується тим, що правонаступник продовжує участь в процесі, займаючи правове становище попередника.

Особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках заміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права. Процесуальне правонаступництво відображає зв`язок матеріального і процесуального права. Процесуальне правонаступництво фактично слідує за матеріальним.

Суд залучає до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на викладене вище, з урахуванням зміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури та залучити Степівську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області до участі у справі як правонаступника позивача Головного управління Держземагентства у Миколаївській області.

Щодо зміни предмета позову.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (частина шоста статті 175 ЦПК України).

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У статті 49 ЦПК України унормовані процесуальні права та обов`язки сторін.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У разі надходження до суду такої заяви суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Водночас як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.

Одночасна зміна підстав і предмета позову відбувається тоді, коли фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Подібні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13 серпня 2024 року у справі № 914/3080/20.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

При цьому при поданні такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими;3) вилучення деяких із позовних вимог;4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне прийняти заяву прокурора про зміну предмета позову, надавши строк відповідачу для подання відзиву на позовні вимоги зі зміненим предметом позову.

Керуючись ст. 55, п. п. 4), 10) ч. 2 ст. 197, ч. 1 ст. 260 ЦПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури, - задовольнити.

Залучити до участі у цивільній справі правонаступника позивача Головного управління Держземагентства у Миколаївській області - Степівську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області.

Роз`яснити Степівській сільській раді Миколаївського району Миколаївської області, що усі дії, вчинені в цивільному процесі до його вступу, обов`язкові для неї так само, як вони були обов`язкові для особи, яку вона замінила.

Прийняти заяву про зміну предмету позову у цивільній справі, в подальшому розглядати справу з урахуванням зміненого предмету позову.

Копію ухвали надіслати прокурору Миколаївської окружної прокуратури, учасникам справи та їхнім представникам, а також Степівській сільській раді Миколаївського району Миколаївської області.

Роз`яснити відповідачам, що вони мають право надати відзив на позовні вимоги зі зміненим предметом позову у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали суду про прийняття заяви про зміну предмету позову.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Відкласти судове засідання до 16.09.2025року 10 години 30 хвилин.

Згідно з положеннями ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М.М.Войнарівський