Провадження № 2-з/592/59/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Титаренко В.В., розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит», адвоката Коростельова Станіслава Володимировича, про забезпечення позову,

встановив:

До Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії, вносити будь-які зміни до записів в державних реєстрів на нерухоме майно щодо нерухомого майна, яке належить боржнику, яким є ОСОБА_1 .

Свою заяву мотивує тим, що вказана сума позову є досить значною, і у зв`язку із цим, фактичне стягнення вказаної суми на користь позивача у разі задоволення позовних вимог, може бути здійснено тільки за рахунок нерухомого майна, належного відповідачу. Відповідачу на праві власності належить наступне рухоме та нерухоме майно: квартира, загальною площею 61,82 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101). Отже, відповідач має у власності майно, за рахунок якого в майбутньому може бути фактично виконане можливе рішення суду про стягнення заборгованості, та яким відповідач може вільно розпорядитись для уникнення сплати за рахунок цього майна значної суми заборгованості на користь позивача. Очевидно, що відчуження відповідачем третім особам належного йому майна під час розгляду справи, призведе до ризику неможливості виконання рішення суду у цій справі, у разі задоволення позовних вимог, адже у разі відсутності на рахунках відповідача грошових коштів, позивач або держаний/приватний виконавець має право звернути стягнення на його майно.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (п. 3, 4 ч. 1, ч. 5 ст. 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений ст. 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Проте, всупереч зазначеним вимогам закону заява про забезпечення позову не містить достатніх доводів та доказів для задоволення цієї заяви, зокрема, відсутнє обґрунтування не можливості виконання відповідачем рішення суду в разі задоволення позовних вимог або доказів виникнення труднощів у його виконанні.

Також позивач не зазначив підстав, з яких убачається, що відповідач взагалі має на меті уникати виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, а також відсутні докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду.

Крім того, заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії, вносити будь-які зміни до записів в державних реєстрів на нерухоме майно, зазначені в заяві про забезпечення позову, буде суперечити принципу співмірності між заявленими позовними вимогами та видом забезпечення, оскільки буде зачіпати права інших осіб, які не є учасниками цієї справи, проте які є співвласниками нерухомого майна, щодо якого позивач просить заборонити вчиняти реєстраційні дії.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), на праві спільної сумісної власності (2/3 частки) належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також на праві спільної часткової власності (1/3 частки) - ОСОБА_1 .

За таких обставин, накладення арешту на зазначену квартиру буде втручанням у право на мирне володіння майном, закріплене у ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що в цьому випадку не буде виправданим, ураховуючи ту обставину, що спір виник між позивачем та відповідачем не з приводу володіння, користування та розпорядженням саме цією квартирою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-151, 153 ЦПК України, суддя

постановив:

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит», адвоката Коростельова Станіслава Володимировича, про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Титаренко