Справа № 145/1032/24
Провадження №2/145/164/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" серпня 2025 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Копилової Л. В. ,

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі- ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулося до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що 05 жовтня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачкою було укладено Договір позики № 3284243, за умовами якого відповідачці надано кредит в сумі 3 500 грн. на 30 днів до 04 листопада 2021 року зі встановленням середньоденного розміру процентів за користування позикою, базового, фіксованого в розмірі 0,99500% від суми позики за кожен день користування нею в межах повного строку позики та базової процентної ставки за позикою, фіксованою в розмірі 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою. 09 лютого 2022 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило на користь останнього право грошової вимоги до відповідача за Договором позики № 3284243. В подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» 01 січня 2023 року за договором № 10-01/2023 відступило право грошової вимоги за вищевказаним договором позики позивачеві. Свої зобов"язання за договором позики відповідачка не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої за розрахунком позивача складає 46 014 грн. 50 коп., з яких: 3 500 грн. заборгованість за тілом кредиту та 42 514 грн.50 коп. заборгованість за процентами.

У зв`язку з наведеним, просить суд стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, судовий збір в сумі 3028 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 000 грн.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

25.09.2024 року представник відповідачки Лісніченко С.В. надав суду письмові пояснення, в яких фактично обгрунтував відзив на позовну заяву. Позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків в межах строку, встановленого договором позики, розмір яких за його розрахунком складає 2089 грн. 50 коп. Іншу частину заборгованості за нарахованими відсотками вважає незаконними, так як нараховані вони після спливу строку кредитування, передбаченого договором.

04 листопада 2024 року представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що нарахування процентів здійснювалось позивачем в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. Відповідачка не погодилася з розрахунком позивача, проте нею не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень.

При розгляді справи представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідачки Лісніченко С.В. позовні вимоги визнав частково з підстав, наведених у відзиві.

Дослідивши надані сторонами докази суд встановив, що 05 жовтня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 3284243.

Згідно п.2.1 якого ОСОБА_1 надано кредит в сумі 3 500 грн. строком на 30 днів до 04 листопада 2021 року.

Пунктом 2.4 договору визначено розмір процентів за користування позикою:

п.п.2.4.1 - проценти нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів відповідно до Додатку № 1 до Договору позики;

п.п.2.4.3 - середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований в розмірі 0,99500% від суми позики за кожен день користування нею в межах повного строку позики;

п.п.2.4.4 - базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою;

п.п.2.4.5 розмір процентів на прострочену позику фіксований: 1,01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування нею.

09 лютого 2022 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило на користь останнього право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики № 3284243.

01 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору № 10-01/2023 відступило право грошової вимоги за Договором позики № 3284243 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Згідно розрахунку позивача, заборгованість за Договором позики № 3284243 від 05 жовтня 2021 року складає 46 014 грн. 50 коп., з яких: 3 500 грн. заборгованість за тілом кредиту та 42 514 грн.50 коп. заборгованість за процентами.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

У відповідності до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджений факт відступлення права грошової вимоги ТОВ «МАНІФОЮ» на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке в свою чергу відступило право вимоги на користь позивача до боржника ОСОБА_1 .

На підставі досліджених судом доказів встановлено факт невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором позики, внаслідок чого у неї наявна заборгованість перед позивачем.

Доказів на спростування доводів позивача і суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3500 грн. відповідачка суду не надала, такий розмір нею визнається.

Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками за Договором позики № 3284243 в сумі 42 514 грн.50 коп.

Так, статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Сторони в кредитному договорі вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Як встановлено судом згідно розрахунку позивачем нараховано заборгованість процентам в сумі 42 514 грн.50 коп. за період з 05 жовтня 2023 року по 10 травня 2024 року.

Однак за укладеним між сторонами договором сторони погодили строк кредитування терміном до 04 листопада 2021 року (30 днів). Таким чином останнім днем строку позики та відповідно нарахування відсотків є 04 листопада 2021 року.

Зважаючи на зазначену вище позицію ВП ВС, суд розцінює вимогу про стягнення відсотків поза межами строку кредитування як фактичне застосування штрафних санкції до боржника, що є мірою відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань боржником за договором.

У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що нарахування відсотків у визначеному позивачем розмірі є необгрунтованими, оскільки вони нараховані поза межами строку кредитування.

Таким чином, правомірним є нарахування за Договором позики відсотків за період з 06 жовтня 2021 року по 04 листопада 2021 року (30 днів) з розрахунку: 30 днів х 1,99000% фіксована ставка х 3 500 грн.=2089 грн. 50 коп. Вказана сума заборгованості за процентами підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Позивач просить також стягнути судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн., який підлягає стягненню з відповідачки пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 367 грн.82 коп. (5 589,50 х 3028/ 46 014,50).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, що заявлені позивачем в розмірі 13 000 грн., суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надані суду відповідні документи, а саме: договір про надання правової допомоги, платіжне доручення про оплату наданих послуг, заявка на надання юридичної допомоги та витяг з акту про надання такої допомоги.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, на підставі ст.137 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1 579 грн. 14 коп. (5 589,50 х 13 000/ 46 014,50).

Керуючись ст.ст. 626, 628,629,1054 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" заборгованість за договором позики № 3284243 від 05.10.2021 року в розмірі 5 589 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 50 копійок, з них заборгованість за тілом кредиту - 3500 гривень, заборгованість за процентами - 2089 гривень 50 копійок, а також судовий збір в сумі 367 ( триста шістдесят сім) гривень 82 копійки та витрати на правову допомогу в сумі 1579 ( одна тисяча п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 14 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 02 вересня 2025 року.

Суддя Копилова Л. В.