Справа № 750/8469/25
Провадження № 2/750/2451/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Косенка О.Д.,

секретар Костюк С.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Жилінського О.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Кашуби М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жилінського Олександра Вікторовича до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок пошкодження транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) в особі представника адвоката Жилінського Олександра Вікторовича звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок пошкодження транспортного засобу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивач є власником автомобіля марки "RENAULTKOLEOS".01 травня 2025 року відбулося пошкодження даного транспортного засобу в результаті падіння на нього скла з балконної рами квартири АДРЕСА_1 .

Вартість відновлювального ремонту автомобіля після пошкодження його склом становить 24 000 грн.

Крім матеріальних збитків, Позивач зазнала сильних душевних страждань, оскільки відсутність автомобіля суттєво вплинула на організацію її життя, пересування без автомобіля певний час спричиняло дискомфорт, що постійно негативно впливало на її психологічний стан. Тому нанесену їй моральну шкоду оцінює в розмірі 15 000 грн.

Оскільки у добровільному порядку Відповідачі як зареєстровані у квартирі особи, тобто її законні володільці відшкодувати завдану шкоду відмовляються, Позивач просить суд стягнути на її користь вищевказані суми відшкодування шкоди та понесені ним судові витрати у зв`язку з судовим розглядом справи.

Ухвалою суду від08.07.2025 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач у справі ОСОБА_6 подала до суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечила, вказавши, що жоден із відповідачів по справі не є власником квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 та ОСОБА_5 взагалі не проживають у даній квартирі, а тому позов заявлено до неналежних відповідачів.

Окрім цього, твердження позивача, що скло впало з балкону квартири АДРЕСА_2 будинку є лише припущенням Позивача. Також, не доведений факт того, що саме склом, яке випало з балкону було пошкоджено транспортний засіб.

Крім того, Позивач залишила свій автомобіль в дворі будинку, де не дозволяється паркування автомобілів.

За клопотанням сторін, ухвалою суду від 05.08.2025 судом витребувано додаткові докази у КП «ЖЕК № 10» Чернігівської міської ради.

У судове засідання з`явилися Позивач, представник Позивача адвокат Жилінський О.В., Відповідач ОСОБА_2 та представник Відповідача ОСОБА_2 адвокат Кашуба М.В.

Інші Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відзив на позов не надали. Про розгляд справи повідомлялися рекомендованою поштовою кореспонденцією.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі 496/4633/18,від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позову. Крім того, пояснила, що проживає на сьомому поверсі у квартирі, яка знаходиться безпосередньо над квартирою АДРЕСА_1 . Під час сильного пориву вітру 01.05.2025 чула гуркіт розбитого скла, та зі своєї квартири бачила, що скло розбилося у балконній рамі квартири АДРЕСА_2 . Виявивши, що унаслідок падіння скла пошкоджено належний їй автомобіль, який знаходився на паркувальномумайданчику поблизу входу у під`їзд будинку, викликала наряд поліції з метою фіксації події. Працівники поліції прибули приблизно через 20 хвилин, сфотографували місце події. Разом з працівниками поліції вона спілкувалася з мешканкою квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , яка визнавала факт падіння скла з балконної рами їхньої квартири, дорікала чоловіку ОСОБА_4 , що він не замінив вчасно раму. Оскільки сусіди погоджувалися вирішити питання відшкодування шкоди добровільно, заяву до поліції у той день вона не писала, проте викликала експерта, який оглянув автомобіль і сфотографував пошкодження. У подальшому шкоду у розмірі 17 000 грн сусіди у повному обсязі відмовилися відшкодовувати, а тому Позивач повторно викликала працівників поліції та написала заяву. Також Позивач пояснила, що проживає у квартирі з 2021 року і на цей час розмітка для паркування автомобілів на асфальтовому покритті навпроти входу у під`їзд вже була нанесена.

Представник позивача адвокат Жилінський О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні змісту позову. Крім того звернув увагу суду, що за змістом частини 2 статті 1166 ЦК України обов`язок спростування факту спричинення майнової шкоди, завданої майну фізичної особи покладається у повному обсязі на особу, яка її завдала. Положення ч. 1 ст. 1190 ЦК України щодо солідарної відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану спільними діями або бездіяльністю у даному випадку поширюється на всіх осіб, які зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Акт про фактичне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за іншою адресою, представник Позивача вважає недостовірним доказом, оскільки він фіксує обставини перебування цих осіб у певному місці у конкретний день складення акту, період проживання у ньому не зазначений. Твердження представника Відповідача 3, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не проживають за адресою: АДРЕСА_3 жодними доказами не підтверджується. Також зазначив, що указана вище квартира перебуває у користуванні Відповідачів на умовах житлового найму. Власником її є територіальна громада в особі Чернігівської міської ради. Місце паркування транспортних засобів на прибудинковій території визначене нанесеними білою фарбою розділовими полосами для паркування. Саме на цьому місці стояв автомобіль його довірителя в момент пошкодження дверної рами балкону квартири Відповідачів. Також зазначив, що у Позивача, а також Відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 безпосередньо після виявлення пошкодження автомобіля була домовленість про добровільне відшкодування збитків, проте останні її не виконали, а тому 04.05.2025 на місце події була викликана поліція, працівники якої відібрали пояснення у Відповідачів, де вони визнають обставини падіння частини балконної рами саме з їхньої квартири. Також звертає увагу суду, що представник Відповідача, заперечуючи винуватість Відповідачів, не зазначає хто саме має нести відповідальність за пошкодження автомобіля Позивача. Представник Позивача також вказує, що внаслідок пошкодження автомобіля, він близько тижня перебував у ремонті, а тому Позивач не мала можливості ним користуватися, унаслідок чого був порушений її звичний життєвий графік.

У судовому засіданні Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечила повністю, пояснивши, що після того як вийшла заміж, з 2001 року вона за адресою: АДРЕСА_3 не проживала, проте разом з сином була там зареєстрована. Фактично там проживала її мати ОСОБА_7 разом з чоловіком ОСОБА_4 . Квартира не приватизована. Зі слів матері - ОСОБА_7 , 01.05.2025 дійсно мало місце випадання скла з балконної рами їхньої квартири унаслідок пориву вітру. Також ОСОБА_7 повідомила Відповідачу, що належний Позивачу автомобіль на той час не знаходився у місці, позначеному на асфальтовому покритті розміткою для паркування автомобілів. Також Відповідач вказала, що указана розмітка наносилася одним з мешканців будинку для фіксації місця, де він ставив свій автомобіль.

Представник Відповідача ОСОБА_2 адвокат Кашуба М.О. проти задоволення позовних вимог заперечив повністю з підстав зазначених у відзиві на позов. Крім того, звернув увагу суду на наступне.

Його довіритель - ОСОБА_2 та її син ОСОБА_5 не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 понад 10 років. Факт їхньої реєстрації у квартирі не може бути єдиною підставою покладення на них цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду. Інші дві зареєстровані у квартирі особи також не є її власниками. Балконна рама є конструктивним елементом квартири, яка свого часу передана їм у користування власником міською радою, як складова частина квартири згідно з діючими на той час нормами ДБН, а тому Відповідачі не можуть нести відповідальність за її пошкодження. Також представник Відповідача стверджує, що згідно із загальними засадами цивільного права власність зобов`язує, а тому ризики випадкового пошкодження свого майна має нести саме власник, а не треті особи. Крім того, вказує на відсутність доказів спричинення шкоди автомобілю Позивача саме внаслідок падіння уламків балконної рами з квартири Відповідачів. Отримані працівниками поліції письмові пояснення Відповідачів через три дні після події, підтверджують лише факт пошкодження рами з балкону в квартирі Відповідачів, проте не є підтвердженням, що саме цими уламками було пошкоджено автомобіль Позивача. Відповіді акти не складалися, фотофіксація на місці події не здійснювалася, трассологічна експертиза пошкоджень автомобіля не проводилася. Подія мала місце 01.05.2025, тоді як поліція викликана 04.05.2025, а пояснення мешканців квартири відібрані відповідно 7 та 15 травня 2025 року, тому у працівників поліції не було об`єктивної можливості зафіксувати фактичні обставини події та надати їм оцінку.

Також представник Відповідача вказав, що Позивачем не надано доказів, що автомобіль під час події перебував на спеціально облаштованому місці для паркування автотранспорту, зокрема, враховуючи законодавчу заборону облаштування таких місць у жилій зоні.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи та надавши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 23.10.2024 ОСОБА_1 є власником автомобіля марки "RENAULT KOLEOS" д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску (а.с. 4,4 зворот).

01 травня 2025 року відбулося пошкодження даного транспортного засобу, про що вказує Позивач, а також зазначається у протоколі про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_1 , складеному уповноваженою особою Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області від 04.05.2025 (а.с. 7).

07 травня 2025 року у зв`язку з проведенням перевірки за заявою Позивача, ДОП СДОП ВВГ ЧРУП ГУНП в Чернігівській області Милорадовичем О.П. відібрано письмове пояснення від мешканця квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 (а.с. 8).

За змістом пояснень, він та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, проживають у вищевказаній квартирі. 01 травня 2025 року близько 17:30 унаслідок вітряної погоди відбулося пошкодження хвіртки балконної рами їхньої квартири, скло якої випало вниз, де у цей час стояв автомобіль "RENAULT", власник якого ОСОБА_8 звернулася у подальшому до органів поліції. У розмові з Позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пропонували відшкодувати половину завданого збитку, визначеного нею у 17 000, оскільки її автомобіль був припаркований близько до будинку, а паркувальні місця у дворі відсутні, тому її вина також є у пошкодженні автомобіля, проте остання відмовилася, наполягаючи на сплаті усієї суми.

Подібні пояснення 17.05.2025 надала працівнику поліції ОСОБА_3 (а.с. 8 зворот).

Згідно з листом Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області від 19.05.2025 № 10380/124/48/10/2025, підстав для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на результатами перевірки заяви ОСОБА_9 не встановлено, оскільки у даному випадку вбачаються цивільно-правові правовідносини (а.с. 9).

Згідно з рахунком № 8 від 05.06.2025 ФОП « ОСОБА_10 » здійснено ремонт автомобіля загальною вартістю 24 000 грн (а.с. 9а). Платником у рахунку зазначено ОСОБА_1 , будь-які ідентифікуючі ознаки автомобіля у документі відсутні.

Відповідно до корінця квитанції № 18 від 05.06.2025 Позивачем сплачено кошти у розмірі 24 000 грн згідно з рахунком № 8 (а.с. 9б).

Позивачем долучено до матеріалів справи звіт про оцінку Юридичної експертної компанії Баранкова № 22/05-25 від 14.05.2025, згідно з яким на дату пошкодження, 01.05.2025, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику ТЗ марки "RENAULT KOLEOS" д.н.з. НОМЕР_2 становить 60 576,88 грн; вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, 77 323,11 грн; ринкова вартість, без урахування аварійних пошкоджень 467 793,20 грн;розмір витрат на проведення відновлювального ремонту з урахуванням зносу, зменшений на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, 50 480,74 грн (а.с. 10-17).

Відповідно до копії особового рахунку № НОМЕР_3 від 11.06.2025 КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради у квартирі АДРЕСА_1 мешкають: ОСОБА_3 (власник/наймач), а також ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 6).

Згідно з копією акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 27.03.2025, завіреного печаттю КП «ЖЕК №10» Чернігівської міськради, Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , за вказаною адресою не проживають (а.с. 40).

Згідно з копією акту проживання особи без реєстрації від 28.03.2025, завіреного печаттю КП «ЖЕК №10» Чернігівської міськради, Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 39).

На досліджених судом фотознімках, датованих 02.05.2025 та 08.08.2025, на яких за твердженням представника Позивача зображено під`їзд будинку АДРЕСА_5 , де проживає Позивач та зареєстровані Відповідачі, на асфальтовому покритті прилеглої до входу у під`їзд території, білою фарбою нанесено лінії розмежування, характерні для позначення місць паркування транспортних засобів (а.с. 151).

Відповідно до роздруківки з інтернет-ресурсу Чернігівського обласного центру з гідрометеорології щодо прогнозу погоди, 1 травня 2025 року вдень по м. Чернігову пориви вітру становили 15-20 м/с (І рівень небезпечності, жовтий) (а.с. 150).

Згідно з листом КП «ЖЕК №10» Чернігівської міськради від 12.08.2025 № 01-12-495 (а.с. 131,131 зворот), рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 04.08.2022 №286 «Про затвердження акта приймання-передачі гуртожитку по АДРЕСА_5 у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова» зазначений вище гуртожиток прийнято у комунальну власність та покладено на КП «ЖЕК-10» обов`язок забезпечити надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. КП «ЖЕК-10» не є власником/балансоутримувачем гуртожитку і на нього не покладено обов`язку з облаштування місць для паркування транспортних засобів. Будь-які відомості стосовно розміщення спеціально облаштованих місць для паркування автотранспорту на прибудинковій території будинку по АДРЕСА_5 та позначення їх відповідною розміткою, дорожніми знаками у КП «ЖЕК-10» відсутні. Відповідно до п.7,8 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою КМУ № 1342 від 03.12.2009, майданчики для паркування є об`єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів. Розміщення майданчиків для паркування за окремими адресами здійснюється у встановленому порядку органами місцевого самоврядування за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Згідно статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками визнаються, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, заподіяння збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини заподіювачів. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому витрати щодо усунення наслідків заподіяних збитків мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони».

Відповідно до пункту 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже для відшкодування шкоди за правилами даної норми необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавав шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Частиною 2. ст. 1166 ЦК України унормовано, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на Позивача покладено обв`язок доведення чи мав місце факт спричинення шкоди, обставини її спричинення, винні дії чи бездіяльність певних осіб, чиїми діями шкоду спричинено, причинний зв`язок цих дії, бездіяльності із наслідками, розмір спричиненої шкоди.

Натомість Відповідачі мають обов`язок довести, що шкоду спричинено не ї їх вини.

Позивачем не доведено згідно з критерієм доказування «поза розумним сумнівом», що саме внаслідок падіння скла з балконної рами вікна Відповідачів належному Позивачеві автомобілю завдано механічних пошкоджень, тобто не доведено, що завдана позивачу шкода є об`єктивним наслідком поведінки Відповідачів.

Згідно з поясненнями учасників справи, а також з дослідженими судом письмовими документами, підтверджено факти пошкодження балконної рами у квартирі АДРЕСА_1 та падіння уламків скла, як і встановлено наявність на належному Позивачу автомобілі механічних пошкоджень.

Разом з тим, безпосередніх свідків падіння уламків скла саме на автомобіль Позивача у суді не допитано, відповідні клопотання про їх виклик не заявлялися. Експертні дослідження на підтвердження механізму утворення пошкоджень автомобіля, зокрема, унаслідок дії уламків скла за обставин указаних сторонами не проведені, інші докази суду не надані.

При цьому, сам по собі факт падіння скла за відсутності інших доказів не є обставиною, яка підтверджує пошкодження автомобіля Позивача саме цим склом.

Посилання Позивача як на підтвердження вимог позову на письмові пояснення Відповідачів, надані працівникам поліції, суд відхиляє, оскільки такі містять лише опис подій, що мали місце 01 травня 2025 року та підтверджують лише факт пошкодження скла у квартирі Відповідачів та ті обставини, що ОСОБА_7 і ОСОБА_4 погоджувалися, що падіння скла могло спричинити пошкодження автомобіля. Категорично вони такого не стверджували і безпосередніми свідками цього не були.

Також Позивачем не доведено розмір спричиненої шкоди, що є обов`язковим елементом у спорах про її відшкодування.

Так, у поясненнях Позивача йдеться про встановлений 01.05.2025 за результатами огляду експерта розмір шкоди у 17 000 грн.

У звіті про оцінку вартості матеріального збитку № 22/05-25 він визначений у розмірі 60 576,88 грн.

На підтвердження заявленого до стягнення розміру матеріального збитку 24 000 грн, Позивач долучив копію рахунку № 8 ФОП « ОСОБА_10 ». Разом з тим суд не визнає указаний доказ належним, оскільки він не містить будь - якої доказової інформації, яка б узгоджувалася з іншими доказами у справі, зокрема щодо самого транспортного засобу, який підлягав ремонту, а також фактичних обставин, які зумовили його здійснення.

Окрім того, суду не надано доказів облаштування на прилеглій до будинку території місця для платного чи безоплатного паркування автомобілів.

Відповідно до п. 4, 5, 7, 8, 12, 13 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342, відведені майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306; місце для паркування - місце стоянки одного транспортного засобу на майданчику для паркування, позначене дорожньою розміткою відповідно до Правил дорожнього руху;спеціально обладнані майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені поза межами проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху. Паркування може бути платним або безоплатним відповідно до рішення органу місцевого самоврядування або оператора.

Відповідно до п. 26.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року, у житловій зоні забороняється стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів.

Згідно п. 10.2.11 Правил благоустрою території м. Чернігова, затверджених рішенням сесії Чернігівської міської ради від 29 липня 2011, які є у відкритому доступі, на прибудинкових територіях, на газонах, на тротуарах, на внутрішньоквартальних проїздах забороняється влаштовувати стоянки автомашин, паркувати автотранспортні засоби.

Доказів облаштування у місці знаходження автомобіля Позивача під час падіння скла майданчика для паркування у встановленому порядку за рішенням органу місцевого самоврядування за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції, а також укладання Позивачем з будь-яким комунальним підприємством чи з ОСББ договору на паркування автомобіля біля будинку, договору оренди земельної ділянки для місця паркування та стоянки автомобіля, тощо суду не надано.

З наданих КП «ЖЕК-10» Плану будинку квартирного типу та схеми прибирання прибудинкової території будинку АДРЕСА_5 вбачається, що земельна ділянка, де був припаркований автомобіль та сталося його пошкодження розміщена у житловій зоні, а тому не може бути спеціально обладнаним місцем для паркування в розумінні Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009.

Отже, місце паркування свого автомобіля Позивач вибирав самостійно, виходячи виключно із своїх побажань та інтересів.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 4 ст. 319 та ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.323 ЦК України).

Досліджені докази свідчать що Позивач самостійно підвищив ризик настання негативних для нього наслідків, оскільки всупереч вимогам Правил дорожнього руху, Правил паркування транспортних засобів залишив автомобіль поза спеціально відведеного для цього місця, у житловій зоні, що заборонено Правилами дорожнього руху (пп. «б» п. 26.2).

Крім того, Позивач завдану йому шкоду також пов`язує зі спільністю дій Відповідачів, що має поєднуватися із спільністю їх вини, а відтак і охоплюватися спільністю відповідальності. Це кореспондується із приписами ст.1190 ЦК України, якою визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За змістом зазначеної норми закону, спільною вважається шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб. При цьому не обов`язково, щоб дії або бездіяльність, які завдали шкоди іншим особам, співпадали за часом. Це правило поширюється на випадки, коли неможливо встановити, яка дія та в якій мірі спричинила настання такого наслідку.

Також у заподіянні шкоди спільними діями має місце єдність дій заподіювачів, яка полягає у такому їх взаємозв`язку, при якому виключення хоча би однієї із цих дій із комплексу діянь співзаподіювачів не призводить до виникнення спільного шкідливого результату. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їх вини.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року справа № 607/16993/18-ц провадження № 61-1343св20.

Натомість за матеріалами справи не прослідковується спільність дій чи бездіяльності Відповідачів, які призвели до пошкодження балконної рами квартири.

Більше того, у ході судового розгляду встановлено та підтверджено належними доказами, що двоє із співвідповідачів, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 взагалі не проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Суд погоджується із твердженням представника Відповідача, що факт їхньої реєстрації у квартирі не може бути єдиною підставою покладення на них цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду.

Як вбачається зі змісту ст. 51,175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.

Визначення позивачем неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові до такого відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення солідарно з Відповідачів на користь Позивача матеріальної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки факт неправомірності рішення, дії чи бездіяльності не підтверджені належними та допустимими доказами, а відшкодування моральної шкоди є похідним від встановлення судом такого факту, у задоволенні цієї вимоги також необхідно відмовити.

Суд зазначає, що ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Отже суд не надає оцінку усім доводам сторін у справі, оскільки вони не впливають на зміст ухваленого рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд доходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, понесені Позивачем судові витрати слід залишити за ним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи,якому повне рішення не було врученеу день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач 1: ОСОБА_3 , АДРЕСА_7 , паспорт НОМЕР_5 , виданий 22.09.1997.

Відповідач 2: ОСОБА_4 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_7 , паспорт НОМЕР_6 , виданий 21.03.2000.

Відповідач 3: ОСОБА_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Відповідач 4: ОСОБА_5 , АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_8 .

Суддя Олег КОСЕНКО