Справа № 337/2744/25
Номер провадження 2/337/2525/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя

У складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Кабалюка Д.А.

представника позивача Габуєва Г.Ю.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новгородська-10» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

09.06.2025 року представник позивача ОСББ «Новгородська-10» звернувся до суду з позовом, через підсистему «Електронний суд», до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 12867,12, посилаючись на невиконання відповідача зобов`язання щодо сплати заборгованості.

Ухвалою судді від 11 червня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Заочним рішенням від 1 липня 2025 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Ухвалою суду від 8 вересня 2025 року заочне рішення скасоване, справа призначена до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх законними та обґрунтованими, оскільки відповідач є співвласником ОСББ, повинен виконувати Статут та сплачувати відповідні внески.

Відповідач просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що ОСББ створено шахрайським шляхом, установчі збори фактично проведені не були, лише зібралося декілька людей, тому він подивився на це все та пішов по справах. На відміну від нього ОСОБА_2 не є співвласником у будинку, тому ніяк не може бути його керівником. На захист своїх прав він звертався до поліції, повідомляв, що ОСББ створили аферисти, йому порадили звернутися до суду, тому він просить суд розпустити це ОСББ як незаконно утворене. Також вважає, що суд повинен застосувати позовну давність.

Вислухавши доводи учасників справи, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

У судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та є співвласником багатоквартирного будинку, в якому створено ОСББ «Новгородська-10». Відповідно до статуту ОСББ «Новгородська-10» здійснює утримання та обслуговування будинку. Наразі між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості по членським та цільовим внескам.

Відповідно до ст.317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власність зобов`язує.

Відповідно до ст.322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Згідно з ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно з ч.1 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з ч.1 ст.385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно з ст.4 цього Закону основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю об`єднання.

Згідно з ст.15 Закону співвласник зобов`язаний, зокрема, виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Згідно з ст.16 Закону об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; визначати порядок користування спільним майном відповідно до статуту об`єднання; укладати договори; виступати замовником робіт з капітального ремонту, реконструкції багатоквартирного будинку; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів тощо.

Для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, в т.ч., вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів. Загальні збори об`єднання можуть прийняти рішення про списання боргів співвласників у разі виконання ними робіт, необхідних для утримання спільного майна об`єднання, на суму боргу (ст.17 Закону).

Згідно з ст.18 Закону об`єднання відповідно до цього Закону та статуту зобов`язане, зокрема, забезпечувати належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна, що належить співвласникам.

Згідно з ст.20 Закону частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСББ «Новгородська-10» було зареєстровано як юридичну особу 1 вересня 2021 року, код ЄРДПОУ 44510111, основний вид діяльності 81.10 «Комплексне обслуговування об`єктів». Керівник: Гогун Сергій Юрійович.

Зазначене ОСББ діє відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», чинного законодавства України та Статуту.

Відповідно до Статуту ОСББ «Новгородська-10», затвердженого установчими зборами, Протоколом від 29 липня 2021 року об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 відповідно до ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» з метою забезпечення і захисту прав співвласників, дотриманням ними своїх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та Статутом (Р ІІ п.1).

Об`єднання є неприбутковою організацією, господарче забезпечення діяльності Об`єднання може здійснюватися власними силами або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання.

За змістом розділу 3 виконавчим органом Об`єднання є правління, яке зі свого складу обирає голову правління, який, серед іншого забезпечує виконання рішень та загальних зборів та рішення правління, діє без доручення від імені Об`єднання, укладає в межах компетенції договори , вчиняє інші правочини, відповідно до рішень правління здійснює інші дії, спрямовані на досягнення мети та завдань Об`єднання.

Згідно з розділом 4 Статуту джерелами фінансування є кошти Об`єднання, які складаються з, серед іншого, з внесків та платежів співвласників. Сплата встановлених загальними зборами внесків і платежів у розмірах і строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників. Частка співвласника в загальному обсязі внесків встановлюється пропорційно до загальної площі квартири та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та Статуту. Загальні збори об`єднання можуть прийняти рішення про списання боргів співвласників у разі виконання ними робіт, необхідних для утримання спільного майна, на суму боргу.

Згідно з розділом 5 Статуту співвласник має права: брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» і Статутом Об`єднання; обирати та бути обраним до складу статутних органів Об`єднання; знайомитися з протоколами установчих та загальних зборів робити з них виписки, одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність Об`єднання; вимагати від статутних органів захисту своїх прав та дотримання співвласниками правил добросусідства; одержувати в установленому статутом порядку інформацію про діяльність асоціації.

Спори щодо здійснення прав співвласників вирішуються за згодою сторін або у судовому порядку.

Співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені Статутом Об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті в межах їх компетенції, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, виконувати передбачені Статутом Об`єднання обов`язки перед Об`єднанням, тощо.

Співвласники є відповідальними за порушення Статуту об`єднання та рішень статутних органів (розділ 6 Статуту).

Пунктом 7 протоколу загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ««Новгородська-10» від 29.07.2021 року, затверджено обов`язковий щомісячний внесок на управління (утримання) будинку у розмірі 6,0 грн за 1 кв.м.

Власником квартири АДРЕСА_3 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) є ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №421520351.

Отже суд вважає встановленим та доведеним факт створення ОСББ «Новгородська-10» в установленому законом та те, що відповідач є співвласником майна багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , в якому має на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_4 .

Натомість, в порушення вищевикладених норм діючого законодавства, Статуту ОСББ «Новгородська-10 та рішень загальних зборів ОСББ відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання щодо сплати внесків на управління (утримання) багатоквартирного будинку, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з листопада 2021 року по квітень 2025 року у розмірі 12867,12 грн

Вказані обставини достовірно підтверджуються безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами - копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСББ «Новгородська-10», Статутом ОСББ «Новгородська-10, наявними в матеріалах справи Протоколом загальних зборів ОСББ, яким встановлювався розмір внесків та платежів, розрахункком заборгованості, які є належними та допустимими доказами та утворюють достатню сукупність для ухвалення рішення.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог не надав, при цьому не заперечував, що він користується послугами, однак не сплачує внески, оскільки не погоджується з законністю утворення ОСББ. При цьому останній свого контррозрахунку не надав.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 не має права представляти ОСББ, незаконність дій щодо створення ОСББ, суд вважає голослівними та відхиляє їх, при цьому законність створення ОСББ та прийнятих ним рішень, у тому числі і щодо обрання керівником ОСББ Гогуна С.Ю. в установленому законом порядку оспорена не була.

В даному випадку обов`язок відповідача як співвласника утвореного ОСБ сплачувати в межах своєї частки витрати на утримання будинку випливає із суті права власності, передбаченого законом, і жодних сумнівів не викликає. Навіть факт неознайомлення співвласника з документами господарської діяльності ОСББ, неотримання рахунків або незгода з ними без спростування належними підтвердженими доказами аргументами не звільняє його від обов`язку сплачувати внески на утримання будинку та прибудинкової території у розмірах, затверджених загальними зборами ОСББ.

Щодо можливості судом застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. До правових наслідків заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 06.12.2023 по справі №212/10834/21 було зроблено наступний висновок, що з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017року.

Згідно з ч. 2. З ст. 263 ЦК України у разі виникнення обставин для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З метою запобігання поширенню на територіїУ країни гострої респіраторної хвороби СОVID-19 Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 був введений карантин (дата набрання чинності 12.03.2020), дія якого неодноразово продовжувалась відповідними постановами КМ України до 30.06.2023.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 р. у справі №679/1136/21 зазначено, що у п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин, який продовжений до 31 серпня 2021 року. Тобто строки, визначені ст. ст. 257. 258 ЦК України, були продовжені на час карантину.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).

Законом України від 15.03.2022 р. №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, який з-поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності встановлені, ст. 257-259 ЦК України.

Так, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з військовою агресією проти України указом Президента від 2 4.02.2022№64/2022«Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України, до теперішнього часу.

Отже, керуючись п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки карантин почався на території України від 12 березня 2020 року, а воєнний стан - від 24 лютого 2022 року, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 12 березня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року на період дії воєнного стану.

Таким чином, оскільки з 12 березня 2017 року строк позовної давності спочатку був продовжений, а потім призупинений, відтак, наслідки спливу строків позовної давності до стягнення заборгованості за період 01.11.2021 р. по 01.04.2025 р не можуть бути застосовані судом.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав обов`язок зі сплати Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Новгородська-10», заборгованість за утримання будинку у розмірі 12867,12 грн., чим порушив право ОСББ на отримання зазначеного внеску, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України ст. ст. 11, 13, 81, 89, ч. 2 п. 1 ст. 141, 258-259, 263-265, ч. 1 п. 2 ст. 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новгородська-10» (адреса: вул. Сорочинська, 10, м. Запоріжжя, 69076, ), заборгованість з утримання будинку за період з листопада 2021 року по квітень 2025 року у розмірі 12867,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новгородська-10» (адреса: вул. Сорочинська, 10, м. Запоріжжя, 69076, ) судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 9 вересня 2025 року, копію повного тексту рішення надіслати учасникам провадження.

Суддя: Л.Г. Салтан