ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2674/25 Номер провадження 22-ц/814/3544/25Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року «ЖЕО № 2» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.08.2019 року по 31.12.2024 року 37569,66 грн.

В обгрунтування позову вказувало, що будинок АДРЕСА_1 має статус гуртожитку, що впливає на особливості нарахування плати за житлово-комунальні послуги.

Зазначало, що мешканці вказаного гуртожитку сплачують на рахунок КП «ЖЕО №2» кошти за спожиту електроенергію, яка надається ТОВ «Полтаваенергозбут»; за водопостачання та водовідведення, які постачаються КП ПОР «Полтававодоканал»; за послуги з опалення та гарячого водопостачання, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до 01.07.2023 року, за послугу газопостачання, яка надавалася ТОВ ГК «Нафтогаз України» та за розподіл газу, яка надавалася АТ «Полтавагаз». Кошти за вказані послуги нараховуються КП «ЖЕО №2» на рахунки відповідних виконавців послугнезалежно від факту оплати мешканцями гуртожитку за житлово-комунальні послуги.

Також вказувало, що відповідачі перебувають на прямих розрахунках з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та за спожиті послуги опалення та гарячого водопостачання сплачують безпосередньо надавачу цих послуг.

У зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань зі сплати комунальних послуг утворилась заборгованість у розмірі 37569,66 грн, як підлягає стягненню з відповідачів.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року в задоволенні позову Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилось «ЖЕО № 2» та подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції не було повно всебічно та об`єктивно досліджено всіх доказів по справі, а також не було належним чином з`ясовано всіх обставин справи, у зв`язку з чим судом були зроблені висновки, які призвели до ухвалення неправильного рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що наймач та його члени сім`ї повинні оплачувати житлово-комунальні послуги.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що кімната АДРЕСА_2 має статус комунальної власності, особовий рахунок оформлений на квартиронаймача ОСОБА_3 , який зареєстрований в кімнаті з 31.01.1996 року.

Згідно довідки № 330 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Із матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 має статус гуртожитку, що впливає на особливості нарахування плати за житлово-комунальні послуги.

Мешканці вказаного гуртожитку сплачують на рахунок КП «ЖЕО №2» кошти за спожиту електроенергію, яка надається ТОВ «Полтаваенергозбут»; за водопостачання та водовідведення, які постачаються КП ПОР «Полтававодоканал»; за послуги з опалення та гарячого водопостачання, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до 01.07.2023 року, після зазначеної дати відповідачі перебувають на прямих розрахунках з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та за спожиті послуги опалення та гарячого водопостачання сплачують безпосередньо надавачу цих послуг.

Згідно розрахунку, заборгованість за комунальні послуги станом на 31.12.2024 року становить 37569, 66 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності та розміру заборгованості за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 .

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 1 ч. 1 п. 5 Закону України «Про житлово комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг (стаття 4 цього Закону).

Згідно з ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Відповідні житлово-комунальні послуги замовлені та надані підприємством для утримання гуртожитку, у якому зареєстровані відповідачі, що підтверджується укладеними договорами з відповідними організаціями, зокрема: договором № 1 З/Б природного газу побутовим споживачам відомчого житлового фонду та житлово-будівельного кооперативу; договором № 123Р розподілу природного газу; заява приєднання №123Р до умов договору розподілу природного газу; додаткова угода до договору розподілу природного газу № 123Р від 06.07.2020 року; договір про закупівлю електричної енергії № 878-ТД; договір № 856-ТД про закупівлю електричної енергії № 956-ТД; договори про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 1062-ТД, № 1162; № 1240-ТД

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком, утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем, утримання ліфтів тощо, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Примірним Положенням про користування гуртожитками, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 498 від 20 червня 2018 року, яке набрало чинності 26 червня 2018 року визначено, що жила площа в гуртожитках надається: у вигляді окремого жилого приміщення для відособленого користування однієї особи чи сім`ї; у вигляді ліжко-місця для проживання одиноких осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах.

Згідно з п. 10 Положення…наймачі жилої площі в гуртожитку та члени їх сімей, які проживають разом з ними, мають право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством.

Згідно з пунктами 11, 15 цього Положення наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом. Особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.

Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).

Відповідно до статті 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач разом із членами своєї сім`ї зареєстровані, проживають та користується комунальними послугами у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 .

Із матеріалів справи вбачається, що заборгованість по оплаті комунальних послугам складає 37569,66 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за проживання у гуртожитку підлягають сплаті житлово-комунальні послуги.

Відповідачі проживають в гуртожитку, відповідно зобов`язані оплачувати отримані житлово-комунальні послуги у встановлених розмірах. Частина платежів, які були оплачені відповідачами відображена позивачем у розрахунку заборгованості та врахована при розрахунку комунальних послуг. Факт користування комунальними послугами підтверджується частковим погашенням заборгованості.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що житлово-комунальні послуги не надавались або надавались неналежним чином, чи оспорення відповідачами об`єму наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якості, не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Оскільки відповідачі не здійснюють добровільно сплату отриманих комунальних послуг у повному розмірі, відповідно позивач має право вимагати їх стягнення в судовому порядку.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

При цьому, враховується правова позиція ВСУ, висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013, згідно якої споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України під час розгляду цивільної справи № 6-2951цс15.

Слід також зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі не проживали в гуртожитку у спірний період, оскільки не зверталися із заявою про припинення нарахування їм комунальних послуг та частково сплачували їх.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення районного суду із ухваленням нового про задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, слід стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі по 2523, 33 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.08.2019 року по 31.12.2024 року у розмірі 37569,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради судовий збір по 2523,33 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 02 вересня 2025 року.

Головуючий суддя : ___________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко __________________ О.І. Обідіна