Справа № 142/73/24
Провадження № 22-ц/801/1452/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нестерук В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 рокуСправа № 142/73/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Стадника І. М., Панасюка О. С.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником адвокатом Дунаєвим Іваном Борисовичем, на рішення Піщанського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 22 квітня 2025 року у с-щі Піщанка під головуванням судді цього суду Нестерука В.В., дата складання повного судового рішення 25 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , який обґрунтувала тим, що із відповідачем вони проживали разом як одна сім`я у незареєстрованому шлюбі з 2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 . Проте на сьогоднішній день їх сімейні відносини завершені, наразі позивач перебуває в іншому шлюбі, в якому також народила дитину.

При цьому, ОСОБА_3 проживає разом зі нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні.

10.09.2021 року рішенням Піщанського районного суду Вінницької області у цивільній справі № 142/92/21 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Під час ухвалення рішення, суд керувався тим, що відповідач не працював, офіційного доходу не мав, а тому стягнення аліментів було присуджено в твердій грошовій сумі.

Однак, на теперішній час позивач бажає отримувати аліменти на утримання сина в збільшеному розмірі, разом з тим відповідач відмовляється їх сплачувати.

За таких обставин, позивач просила суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 з твердої грошової суми на частку в доході (заробітку) в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

22.04.2025 року рішенням Піщанського районного суду Вінницької області вищевказаний позов задоволено. Вирішено змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Піщанського районного суду від 10.09.2021 року в цивільній справі № 142/92/21, з твердої грошової суми в розмірі 2500,00 грн в місяць на стягнення в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Дунаєва І.Б. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що 29.10.2024 року стороною відповідача повідомлено, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України та 06.10.2024 року, під час ведення бойових дій у період дії воєнного стану, при виконанні бойового завдання із захисту України, зник безвісти і наразі здійснюються заходи щодо розслідування обставин його зникнення.

Станом на день розгляду справи в суді першої інстанції, а також на час подання апеляційної скарги ці обставини не змінились. Тому, скаржник вважає, що висновок суду про належний стан здоров`я та матеріальне становище ОСОБА_2 є необґрунтованими.

Також вказує, що жодного доказу того, що за відповідачем збереглося грошове забезпечення в матеріалах справи немає. На переконання представника відповідача, кошти, які зберігаються за зниклим безвісти військовослужбовцем, спрямовуються для виплат сім`ям такого військовослужбовця та не є доходом чи заробітком такої особи, а тому адвокат ОСОБА_4 вважає, що у спірних правовідносинах належать до застосування спеціальні норми Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», яким передбачено право членів сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що за час спільного проживання без реєстрації шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 09.11.2015 року виконавчим комітетом Клебанської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 7).

10.09.2021 року рішенням Піщанського районного суду Вінницької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з 10.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-10).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 29.04.2022 року Піщанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), вбачається, що після реєстрації шлюбу 29.04.2022 року з ОСОБА_6 ОСОБА_5 змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с. 6).

З витребуваних судом індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7) вбачається, що доходи ОСОБА_2 в 2021 році становили 65 622, 33 грн, в 2022 році 224 859, 93 грн, в 2023 році 1 035 806, 23 грн та за шість перших місяців 2024 року склали 343 264, 02 грн. (а.с. 88-90).

Відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України та 06.10.2024 року, під час ведення бойових дій у період дії воєнного стану, при виконанні бойового завдання із захисту України, зник безвісти, що підтверджується сповіщенням про зникнення безвісти № 6501 від 10.10.2024 року (а.с. 110) та матеріалами службового розслідування, відповідно до якого сержанта ОСОБА_2 вирішено вважати таким, що зник безвісти під час виконання обов`язків військової служби (а.с. 170-173).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доходи ОСОБА_2 з часу визначення судом суми аліментів до стягнення у твердій грошовій формі значно зросли.

Таким чином, враховувавши стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, взявши до уваги, що доказів здійснення утримання відповідачем інших дітей, непрацездатних дружини, батьків тощо суду не надано, за відсутності інших обставин, які мають істотне значення, суд дійшов висновку про можливість збільшення розміру аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів може тягнути і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

За обставинами даної справи з відповідача рішенням суду стягуються аліменти у розмірі 2500 грн на дитину щомісячно. Пред`явивши вимогу про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника аліментів та визначивши її розмір у 1/4 частини, позивач очевидно мала на меті фактично збільшити їх розмір.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, здоров`я та матеріального становища дитини.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Керуючись наведеними нормами матеріального права, встановивши суттєве покращення матеріального становища відповідача як платника аліментів, врахувавши необхідність якнайкращого забезпечення інтересів дитини та факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зміни та як результат збільшення розміру стягуваних на користь позивача аліментів з 2500 грн до 1/4 розміру всіх видів доходів ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Доводами апеляційної скарги, з поміж іншого, є те, що 06.10.2024 року відповідач ОСОБА_2 , під час ведення бойових дій у період дії воєнного стану, при виконанні бойового завдання із захисту України, зник безвісти, що, на думку скаржника, свідчить про неналежний стан здоров`я та матеріальне становище ОСОБА_2 , а також те, що у спірних правовідносинах належать до застосування спеціальні норми Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», яким передбачено право членів сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає безпідставними такі посилання у апеляційній скарзі з огляду на таке.

Так, Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» № 2505-VIII (далі - Закон № 2505-VIII) визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

Особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру (абзац 10 частини першої статті 1 Закону № 2505-VIII).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2505-VIII особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України.

Згідно із частиною шостою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено частиною першою статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 8 Закону № 2505-VIII, набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.

Таким чином, з огляду на вищевикладені норми, хоч відповідач ОСОБА_2 і є безвісти зниклим, однак такий статус не зменшує обсяг його цивільної правоздатності, зокрема не позбавляє його обов`язку утримувати неповнолітнього сина, що може здійснюватися за рахунок його грошового забезпечення як військовослужбовця безвісно відсутнього, яке продовжує нараховуватися.

Відтак, з огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу спору, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, у зв`язку із чим підстави для його скасування, з посилань, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Дунаєвим Іваном Борисовичем, залишити без задоволення, а рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2025 року - без змін.

Понесені скаржником, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: І. М. Стадник

О. С. Панасюк