ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7374/25 Справа № 185/4917/24 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів: Єлізаренко І.А., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2014 року у справі № 185/6593/14 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 червня 2014 року і до повноліття дитини.

На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист № 185/6593/14-ц від 11 липня 2014 року, який був пред`явлений до виконання до Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Павлоградський ВДВС).

Постановою державного виконавця Павлоградського ВДВС Фадєєвою Ю.М. від 26 серпня 2016 року виконавче провадження № 44109889 закінчено та передано на виконання до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі Печерський ВДВС) у зв`язку з тим, що боржник працює в ТОВ «Омега-Строй+1», місце знаходження якого: вул. Лейпцігська, 15а, м. Київ.

У постанові державного виконавця від 26 серпня 2016 року зазначено, що станом на 24 лютого 2016 року заборгованість по сплаті аліментів становить 6 944,12 грн.

Постановою державного виконавця Печерського ВДВС Кириленко Д.М. від 19 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52250445 з примусового виконання виконавчого листа № 185/6593/14-ц, виданого 11 липня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 червня 2014 року і до повноліття дитини.

Постановою державного виконавця Печерського ВДВС Кириленко Д.М. від 19 вересня 2016 року в межах виконавчого провадження № 52250445 звернуто стягнення на доходи боржника, в якій вказано, що боржник працює в ТОВ «Омега-Строй+1» (м. Київ, вул. Лейпцігська, 15а), здійснити відрахування із заробітної плати боржника в розмірі 50 %, з яких 1/4 поточні платежі, решта борг, який станом на 24 лютого 2016 року становить 6 944,12 грн.

Постановою державного виконавця Печерського ВДВС Кириленко Д.М. від 13 березня 2017 року в межах виконавчого провадження № 52250445 звернуто стягнення на заробітну плату боржника, здійснити відрахування із заробітної плати боржника в розмірі 50 %, з яких 1/4 поточні платежі, решта борг, який станом на 30 грудня 2016 року становить 6 944,12 грн.

Постановою державного виконавця Печерського ВДВС Кириленко Д.М. від 06 лютого 2018 року в межах виконавчого провадження № 52250445 передано виконавчий документ до Павлоградського ВДВС, в якій вказано, що виконавчий лист надійшов за місцем роботи божника, але боржник звільнений 18 грудня 2017 року з підприємства, станом на 18 грудня 2017 року заборгованість становить 8 017,89 грн.

Постановою державного виконавця Павлоградського ВДВС Ломаєвої С.М. від 16 березня 2018 року прийнято до виконання виконавче провадження № 52250445.

Постановою державного виконавця Павлоградського ВДВС Ломаєвої С.М. від 21 березня 2018 року в межах виконавчого провадження № 52250445 звернуто стягнення на доходи боржника, який працює у ТОВ «М`ясокомбінат «Ювілейний» (смт Слобожанське, вул. Мічуріна, 5, Дніпропетровська область), здійснити відрахування із заробітної плати боржника в розмірі 50 %, з яких 1/4 поточні платежі, станом на 18 грудня 2017 року заборгованість становить 8 017,89 грн.

15 серпня 2019 року державним виконавцем Павлоградського ВДВС Ломаєвою С.М. в межах виконавчого провадження № 52250445 на адресу боржника направлено повідомлення про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників, в якому вказано, що станом на 15 серпня 2019 року заборгованість по сплаті аліментів становить 35 460,31 грн. за період з 20 липня 2018 року по 15 серпня 2019 року.

Постановою державного виконавця Павлоградського ВДВС Ломаєвої С.М. від 15 серпня 2019 року в межах виконавчого провадження № 52250445 звернуто стягнення на доходи боржника, який працює у ТОВ «Омега-Строй+11» (м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 83 Д, офіс 730), здійснити стягнення в розмірі 50 %, з яких 1/ 4 частка поточні платежі, решта боргу станом на 20 липня 2018 року становить 8 209,31 грн.

Постановою державного виконавця Павлоградського ВДВС Мартинової А.В. від 16 грудня 2020 року в межах виконавчого провадження № 52250445 звернуто стягнення на доходи боржника, який працює у ТОВ «Українська Будівельна компанія «Дніпро», здійснити стягнення в розмірі 50 %, з яких 25 % поточні платежі, 25 % погашення боргу, заборгованість станом на 19 листопада 2020 року становить 47 251,86 грн.

Постановою державного виконавця Павлоградського ВДВС Мартинової А.В. від 18 січня 2021 року в межах виконавчого провадження № 52250445 скасовано тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом, яке було винесено постановою державного виконавця Павлоградського ВДВС від 15 серпня 2019 року, згідно якої боржник ОСОБА_1 працює водієм і це є його основним доходом.

Постановою державного виконавця Павлоградського ВДВС Ольховської А.С. від 14 вересня 2023 року в межах виконавчого провадження № 52250445 звернуто стягнення на доходи боржника, який працює у ТОВ «Дніпроспецгруп», здійснити стягнення в розмірі 50 %, заборгованість становить 132 750,57 грн.

Вказані документи отримані з Автоматизованої системи виконавчих проваджень за ідентифікатором для доступу до інформації про виконавче провадження № 52250445 за номером 57В01ГЕА982Б.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого державним виконавцем Павлоградського ВДВС Літвішко І.В. відповідно до виконавчого листа № 185/6593/14-ц від 11 липня 2014 року, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 червня 2014 року і до повноліття дитини, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 квітня 2024 року становить 152 207,47 грн.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого державним виконавцем Павлоградського ВДВС Літвішко І.В. заборгованість зі сплати аліментів з березня 2016 року по грудень 2024 року включно становить 71 438,49 грн.

Позивачка зазначала, що внаслідок такого перерахунку розмір заборгованості зі сплати аліментів з липня 2016 року по березень 2024 року включно зменшився з 152 207,47 грн. до 55 186,25 грн.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2016 року по 01 квітня 2024 року в розмірі 55 186,25 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 липня 2016 року по 01 квітня 2024 року в розмірі 53 931,53 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій 03 червня 2025 року апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем є неналежним та недопустимим доказом, оскільки суперечить матеріалам виконавчого провадження та здійснений з порушенням закону.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просила її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді, а також оголошенням на веб-порталі Судової влади України.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Павлоградським відділом державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснюється виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 185/6593/14-ц, виданого 11 липня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 червня 2014 року і до повноліття дитини (а.с.194 т.1).

Державним виконавцем наданий помісячний розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 05 березня 2025 року. У цьому розрахунку відображено суму аліментів, яка підлягає стягненню окремо за кожен місяць, суму сплачених боржником коштів та заборгованість станом на 30 число кожного місяця. Відповідачем цей розрахунок не спростовано (а.с.215-220 т.1).

Позивачка заявляє вимогу про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2016 року по 01 квітня 2024 року.

Станом на 01 квітня 2024 року сукупний розмір заборгованості складає 55 186,25 грн., станом на 01 липня 2016 року 1 254,72 грн. Отже, сума основної заборгованості за період з 01 липня 2016 року по 01 квітня 2024 року складає 55 186,25 1 254,72 = 53 931,53 грн.

Сума, яка підлягала сплаті за липень 2016 року 1 172,75 грн., у періоді з 01 липня 2016 року по день ухвалення судового рішення 05 травня 2025 року 3 231 день, пеня за прострочення сплати аліментів за липень 2016 року складає 1 172,75 х 3231 : 100 = 37 891,55 грн.

Сума, яка підлягала сплаті за серпень 2016 року 1 172,75 грн., у періоді з 01 серпня 2016 року по день ухвалення судового рішення 05 травня 2025 року 3200 днів, пеня за прострочення сплати аліментів за серпень 2016 року складає 1 172,75 х 3200 : 100 = 37 528,00 грн.

Розмір пені за липень та серпень 2016 року 75 419,55 грн. перевищує суму основної заборгованості за період з 01 липня 2016 року по 01 квітня 2024 року, яка складає 53 931,53 грн. Оскільки розмір пені не може перевищувати розміру заборгованості, на яку вона нараховується, розраховувати суму пені за весь період є недоцільним.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини боржника, що є підставою нарахування пені за прострочення сплати аліментів. При здійсненні розрахунку пені суд врахував положення частини першої статті 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (див.: пункт 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), пункт 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2022 року по 30 липня 2024 року. При цьому, колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок та вважає його вірним.

Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, застосувавши положення статті 196 СК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки пені в розмірі 53 931,53 грн.

Обчислюючи розмір неустойки (пені), суд першої інстанції правильно виходив з розміру заборгованості по аліментам, який визначений державним виконавцем у розрахунках заборгованості, яким надано оцінку та враховано при розгляді даної справи.

При цьому, колегія суддів ураховує, що ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надав належних і допустимих доказів на спростування розміру заборгованості зі сплати аліментів та доказів того, що така заборгованість виникла не з його вини. Вказане є його процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, ОСОБА_1 не заперечував існування у нього заборгованості зі сплати аліментів та її погашення частинами на протязі певного часу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкод для своєчасної сплати аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем є неналежним та недопустимим доказом, оскільки суперечить матеріалам виконавчого провадження та здійснений з порушенням закону, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідач не спростував, не оскаржував дії або рішення державного виконавця зі складання розрахунку заборгованості у передбаченому законом порядку.

Таким чином, відповідачем не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 4 вересня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

М.О. Макаров