ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4946/25 Справа № 192/3413/24 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого Ткаченко І.Ю.

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с. 1).

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2025 року провадження у справі зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України (а.с. 22).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки позивачка перебуває у складі Збройних Сил України, а саме у складі ВЧ НОМЕР_1 на військовій службі, на всій території України діє воєнний стан, тому існують підстави для обов`язкового зупинення провадження у справі.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 28-29).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу судом не враховано, що у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 14.02.2025 про розгляд цивільної справи без участі позивача, в якій вона не заперечувала проти розгляду справи без її участі, наполягала на задоволенні своїх позовних вимог.

Крім того, позивач заперечує проти наявності підстав для зупинення провадження у справі, оскільки, порушуватиметься право на вирішення спору протягом розумного строку, так як примирятися з відповідачем вона не має наміру, на час звернення до суду неповнолітніх дітей сторони не мають, майнові спори відсутні, а сам факт проходження нею військової служби за контрактом не може звільнити останню від права на розірвання шлюбу з чоловіком.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що згідно довідки командира Військової частини НОМЕР_1 №1848/7/5225 від 29 лютого 2025 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 , а тому з огляду на положення п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України наявні правові підстави для зупинення провадження у справі до припинення перебування позивачки у складі Збройних Сил України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині 1 статті 251 ЦПК України.

Пунктом 2 частини 1 вказаної правової норми встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини 1 статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі застосовується виключно з метою забезпечення можливості дотримання процесуальних прав учасників процесу, закріплених нормами ЦПК України, зокрема на безперешкодну участь сторін у судовому процесі, та з метою виконання обов`язку суду щодо повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин справи.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року в справі №6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного Суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

У такому разі повинні бути надані докази не лише перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема приймають участь у виконанні бойових завдань.

Вказана правова позиція узгоджується із постановами Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справах №456/2541/19, від 14 грудня 2022 року №757/5240/16-ц , від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією рф проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі його дію не припинено.

У статті 1 Закону України "Про Збройні Сили України" зазначено, що Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням.

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №753/19628/17, провадження №61-9218св22, від 29 березня 2023 року, у справі №756/3462/20, провадження №61-7918св22.

Зупиняючи провадження у даній справі з посиланням на довідку командира Військової частини НОМЕР_1 №1848/7/5225 від 29 лютого 2025 року, виданої за формою 5, в якій зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 , суд першої інстанції не врахував, що на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, якщо сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, та залишив поза увагою, що вказана довідка не містить відомостей про те, що військова частина НОМЕР_1 переведена на воєнний стан, а ОСОБА_1 не перебуває у зоні постійної дислокації вказаної вище військової частини, та знаходиться у зоні бойових дій, виконуючи бойові завдання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що вказана вище довідка не є доказом, який підтверджує наявність підстав для зупинення провадження у справі, що передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан і бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України, оскільки позивачем не надано наказ по особовому складу, на підтвердження цієї обставини.

Наведені вище обставини суд першої інстанції залишив поза увагою, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для зупинення провадження у справі.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, застосовуючи п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, не вказав, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи на період знаходження позивача на військовій службі, виходячи із заявлених підстав зупинення провадження, а також враховуючи, що він не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому процесуальних прав, зокрема, шляхом листування.

Разом із тим, колегія суддів зауважує, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано зупинив провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вбачає наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2025 року і направлення справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір підлягає відшкодуванню за наслідками розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2025 року.

Судді: