ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 694/2005/24
Провадження № 22-ц/821/1550/25
Категорія: 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

представник позивача: Романенко Михайло Едуардович,

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: адвокат Рачковська Аліна Олексіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рачковської Аліни Олексіївни на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2024 року (ухваленого під головуванням судді Смовж О.Ю. в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області ) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

01 серпня 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 23.09.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір №711120 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 39 500,00 грн, зі строком користування до 23.09.2024.

28.08.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу №2808-23, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №711120 про споживчий кредит від 23.09.2021 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Позивач вказує, що відповідно до умов вищевказаного договору ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Слон Кредит», зокрема й до ОСОБА_1 за кредитним договором №711120 від 23.09.2021.

Згідно договору факторингу сума заборгованості відповідача становить 115 748,79 грн, що складається з: - заборгованості по тілу кредиту 39 104,87 грн; - заборгованості за відсотками 76 643,92 грн.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав.

На підставі вищевикладеного, ТОВ «Діджи Фінанс» просило суд постановити рішення,яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №711120 від 23.09.2021 у розмірі 115 748,79 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2024 року позовні вимоги - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором №711120 від 23.09.2021 у розмірі 115 748,79 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судові витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що стороною відповідача не спростовано обставини щодо факту укладення зі сторони позичальника кредитного договору, факту належності йому платіжної картки, номер якої вказано у договорі, та факту отримання ним в межах договору кредитних коштів в розмірі 39 500,00 грн від ТОВ «Слон Кредит».

Судом встановлено факт переходу права вимоги за кредитним договором №711120 від 23.09.2021 до позивача, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості за кредитом.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги п.2 ч.2 ст. 137 ЦПК України позивачем у повній та достатній мірі не виконані, доказів фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру суду не представлено.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 червня 2025 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Рачковської А.О. про перегляд заочного рішення - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 14 липня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Рачковська А.О., вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим, просила скасувати заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2024 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач за адресою, зазначеною у позовній заяві, не проживає більше 5 років та з 29.06.2023 знаходиться за кордоном, номер телефону, вказаний в позовній заяві відповідачу не належить і ніколи не належав.

Вказує, що кредитний договір він не підписував одноразовим ідентифікатором.

Позивачем не надано належних доказів переказу грошових коштів, визначених кредитним договором, а судом першої інстанції було проігноровано цей факт.

Довідка про операції, здійснені ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про переказ суми кредиту, не є первинними бухгалтерськими документами.

Вважає, що позивачем було подано некоректний розрахунок суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь товариства.

Вказує, що судом першої інстанції не було досліджено та перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості, не зважаючи на те, що сума відсотків у розмір 76 643,92 грн майже вдвічі перевищує розмір тіла кредиту.

Також посилається на те, що позивачем не доведено факт направлення відповідачу досудової вимоги та відсутні докази повідомлення боржника про відступлення права вимоги первісним кредитором.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 29 липня 2025 року, представник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е., вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, необґрунтованими, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2024 року залишити без змін, вважаючи рішення суду законним, обгрунтованим, таким, що відповідає зібраним доказам, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Також просить стягнути з відповідача на користь товариства витрати, понесені на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000,00 грн.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №711120, сума кредиту 49 375,00грн, строк кредиту 1096 днів.

Згідно до п. 1.5. Кредитного договору, позичальник сплачує за користування кредитом фіксовану процентну ставку, що залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 25 % в день (9125% річних); за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 100% річних.

Відповідно п. 2.1. Кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): у розмірі 39 500,00 грн за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 ; у розмірі 9 875 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування, відповідно до п. 3.5 Кредитного договору.

Згідно з п.3.5 Кредитного договору, сплата процентів за перший день користування кредитом, здійснюється позичальником в день отримання кредиту.

Згідно з паспортом споживчого кредиту сума кредиту 49 375,00 грн, строк кредиту 1096 днів, відсоткова ставка 100% річних; відсотки за перший день користування кредитом 25% в день (9125% річних). Паспорт споживчого кредиту підписано електронним підписом відповідача - одноразовим ідентифікатором А472 23.09.2021 о 09:53:18.

Відповідно до довідки директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2646_44 від 26.09.2023, на виконання умов Договору, позивачем ТОВ «Слон Кредит» перераховано відповідачу грошові кошти у сумі 39 500 грн, а саме: 23.09.2021 10:40:32 на суму 39 500,00 грн, картка НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 110140364, призначення платежу: зарахування 39 500 грн. на картку НОМЕР_1 .

28.08.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу №2808-23, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №711120 про споживчий кредит від 23.09.2021 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023, право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №711120 від 23.09.2021 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Згідно з наданим розрахунком, на 28.08.2023 заборгованість відповідача становить 115 748,79 грн, з яких: 48 883,17 грн заборгованість за кредитом; 66 865,62 грн заборгованість за відсотками.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.

Відповідно до ст.ст.509-510, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України).

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 23.09.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 711120, у формі електронного документу, за умовами якого, ТОВ «Слон Кредит» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 46 375,00 грн на строк 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 23 вересня 2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом за перший день користування кредитом (включно) в розмірі 25% в день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту 241,02 % річних та орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення складає 165 988,47 грн. (а.с. 20-21).

Також за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А 472 було підписано Анкету-заяву, Паспорт споживчого кредитування та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Анкета-заява як і договір про споживче кредитування містить особисту інформацію про споживача, зокрема його паспортні дані, ідентифікаційний код, дані місця реєстрації і роботи та умови кредитування.

Отже, із досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Отже, із наведеного слідує, що відповідач уклав із ТОВ «Слон Кредит» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором ), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Також колегія суддів зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач за адресою, зазначеною у позовній заяві, не проживає більше 5 років та з 29.06.2023 знаходиться за кордоном, а номер телефону, вказаний в позовній заяві, відповідачу не належить і ніколи не належав, а кредитний договір він не підписував одноразовим ідентифікатором, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно нього шахрайських дій та використання його особистих даних третіми особами.

Крім того, паспортні дані та дані місця реєстрації на момент укладення кредитного договору співпадають із даними, наданими відповідачем, зокрема копією паспорту, а посилання на те, що з 29.06.2023 відповідач знаходиться за кордоном, то колегія суддів зазначає, що згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знято з реєстрації 1.11.2022, тобто на момент укладення спірного договору місце реєстрації відповідача було АДРЕСА_1 , що співпадає із даними, вказаними в анкеті-заяві та договорі про споживче кредитування.

Щодо номеру телефону, зазначеного у спірному договорі та анкеті-заяві, то в матеріалах справи відсутні докази неналежності на момент укладення спірного договору номеру телефону відповідачу.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем, крім іншого, вказано контакту особу: сина ОСОБА_2 та його номер телефону, що також підтверджує той факт, що між сторонами ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано належних доказів переказу грошових коштів, визначених кредитним договором при ігноруванні судом першої інстанції даного факту, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до пункту 2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 39 500,00 грн за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої зазначені Споживачем Товариству у будь-який спосіб; у розмірі 9 875,00 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. Договору.

Листом від 26 вересня 2023 року № 2646_44 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», повідомило ТОВ «Слон Кредит» про перерахування 23 вересня 2021 року 10:40:32 на суму 39 500,00 грн, картка НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua- 110140364, призначення платежу : зарахування 39 500,00 грн на картку НОМЕР_1 ( а.с. 38).

Номер рахунку, на який перераховані кошти, відповідає номеру рахунку, зазначеному у п.2.1 договору про надання споживчого кредиту № 711120.

Доказів, що картка НОМЕР_1 не належить відповідачу, матеріали справи не містять.

Отже, із наведеного слідує, що позивачем доведено видачу кредитних коштів відповідачу згідно укладеного договору про споживчий кредит № 711120 від 23.09.2021 у розмірі 49 375,00 грн.

Про отримання коштів відповідачем також свідчить розрахунок заборгованості, згідно якого вбачається, що останнім не лише отримано кошти, а й здійснювалось часткове погашення, так 23.10.2021 було погашено 300,78 грн тіло кредиту, 4 058,12 грн відсотки за користування кредитом, 21.11.2021 було погашено 191,05 грн тіло кредиту , 4 167,95 грн відсотки за користування кредитом, та 30.01.2022 було сплачено 1 000,00 грн відсотки за користування кредитом.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

За наведених обставин, позивачем надано достатні докази на підтвердження укладення договору про надання споживчого кредиту № 711120 від 23.09.2021 та порушення відповідачем умов даного договору.

Посилання скаржника на те, що позивачем було подано некоректний розрахунок суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь товариства, є помилковими, оскільки розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям та співпадає із розрахунком заборгованості, який наведений в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту та який підписаний відповідачем.

Також в розрахунку заборгованості відображено не лише заборгованість, а й кошти, які були сплачені відповідачем на погашення кредитної заборгованості.

Визначаючи розмір заборгованості за грошовим зобов`язанням, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Як вбачається із розрахунку, наданого позивачем, нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося позивачем в межах строку дії договору з 23.09.2021 по 23.09.2024 та на підставі умов договору.

Разом з тим, стороною відповідача наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростовано, не надано власного розрахунку чи доказів виконання боргових зобов`язань.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає доведеним та обґрунтованим наявність у відповідача заборгованості в розмірі 115 748,79 грн, яка є нижчою ніж визначена у графіку платежів.

В апеляційній скарзі скаржник також посилається на те, що відсутні докази повідомлення боржника про відступлення права вимоги первісним кредитором, проте такі посилання є необгрунтованими, оскільки повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладенні договору відступлення прав вимоги.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі, виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору є належним виконанням.

Крім того, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу недійсним.

Скаржником набуття позивачем права вимоги за договором про споживче кредитування № 711120 від 23.09.2021 не оспорюється, тому в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позивач на підтвердження своїх вимог надав суду належні докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що позивач набув права вимоги до відповідача за договором про споживче кредитування № 711120 від 23.09.2021 та враховуючи, що розмір заборгованості відповідачем не спростовано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, у зв`язку із чим позивач, який набув право вимоги за кредитним договором, має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Інші доводи, наведені стороною відповідача в апеляційній скарзі, були предметом апеляційного перегляду, однак на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення справи по суті не впливають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази та дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Рачковської А.О. на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2024 року, судові витрати слід залишити за відповідачем.

Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції

Частина 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 вказаної статті Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

За змістом ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2025 року представником ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенко М.Е. подано відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рачковської А.О.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 судові витрати з оплати правової допомоги у розмірі 6 000,00 грн в суді апеляційної інстанції

На підтвердження понесених судових витрат суду надано:

- договір про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року № 42649746. Розділом 4 договору визначено, порядок здійснення розрахунків, так п. 4.1 договору визначено, що загальна вартість послуг, що надається адвокатським бюро, складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п. 4.7 даного Договору, а також гонорар, який зазначений у п. 4.8 даного Договору;

пунктом 4.3 договору визначено, що при розрахунку вартості юридичної допомоги, вказаної в п. 4.1 даного договору, враховується час, витрачений Адвокатським бюро, її учасниками та співробітниками, що складає не більше 15 год.

Тарифікація наданих послуг клієнту визначена у пункті 4.7.

- Додаткову угоду №39 від 27.06.2024, згідно якої сторони розширили розділ 1 та доповнили новим пунктом такого змісту: « Адвокатське бюро зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 » та доповнили розділ 4 новим пунктом, зокрема клієнт виплачує Адвокатському бюро гонорар, у порядку та строки за погодженням сторін.

- Детальний опис робіт (надання послуг) від 27.06.2024, згідно якого Адвокатським бюро здійснено аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів, витрачено 1 год, вартість наданих послуг становить 750,00 грн; правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» , витрачено 1,5 год, вартість наданих послуг становить 2 250,00 грн; складання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.11.2024, витрачено 3 год, вартість наданих послуг становить 3 000,00 грн, разом 6 000,00 грн.

- Акт про підтвердження факту надання правничої допомоги від 29.07.2025, згідно якого сторони підтвердили, що адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 6 000,00 грн.

Отже, стороною позивача підтверджено документально, що позивачем дійсно були понесені витрати на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а загальний розмір таких витрат, складає 6 000,00 грн, що підтверджено належними та допустимими доказами.

У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Правнича допомога, надана Адвокатським бюро в суді апеляційної інстанції полягала в складання відзиву на апеляційну скаргу.

Подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Колегія суддів звертає увагу, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.

З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє особливої складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, розмір витрат на правову допомогу є завищеним.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Дослідивши заяву сторони позивача про розподіл судових витрат, додані до неї документи, та вирішуючи, чи є розмір витрат ТОВ «Діджи Фінанс» на правничу допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору в даній справі, колегія суддів вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неминучих, а також не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, заява сторони відповідача про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рачковської Аліни Олексіївни - залишити без задоволення.

Заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков

/повний текст постанови суду виготовлено 4 вересня 2025 року/