Справа № 930/2968/24
Провадження № 22-ц/801/1868/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника Головного Управління Держгеокадастру у Вінницькій області Римського Михайла

на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 27 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Алєксєєнка В.М.,

у справі № 930/2968/24

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Управління надання адміністративних послуг відділу №2 (відповідач)

про скасування державної реєстрації земельної ділянки, -

встановив:

Короткий зміст вимог заяви

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся в районний суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Управління надання адміністративних послуг відділу № 2 про скасування державної реєстрації земельної ділянки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право власності, посвідченого виконкомом Брацлавської селищної ради народних депутатів 09 серпня 2000 року, йому належить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 і зареєстрований Тульчинським бюро технічної інвентаризації 09 серпня 2000 року в реєстровій книзі № 14 реєстровий № 1934.

Для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, на його ім`я видано державний акт на право приватної власності на землю серії II-ВН № 054082, зареєстрований 15 лютого 2001 року за № 371 на земельну ділянку площею 0,2308 га в смт. Брацлав Брацлавської селищної ради.

Відповідно до вказівки Державного комітету України із земельних ресурсів від 20.03.2002 року N 12 «Про присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення Державного реєстру земель» (втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України із земельних ресурсів № 168 від 15.02.2010 року) було розпочато присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам.

Згідно зошита реєстрації кадастрових номерів його земельній ділянці для обслуговування житлового будинку площею 0,1500 га було визначено кадастровий номер - :04:008:0020.

За даними Державного земельного кадастру відомості про вищевказану земельну ділянку площею 0,1500 га були внесені до Державного земельного кадастру 26.10.2020 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 розробленої ФОП ОСОБА_2 .

Оскільки дана документація із землеустрою не містила відомостей про раніше присвоєний кадастровий номер, земельній ділянці площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 згідно з актом на право приватної власності на землю серії II-ВН № 054082, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю 15.02.2001 року за № 371, при внесенні відомостей про неї до Державного земельного кадастру програмним забезпеченням Державного земельного кадастру було визначено та присвоєно інший кадастровий номер - :04:008:0128.

Отже одній земельній ділянці було присвоєно два кадастрових номера, що перешкоджає позивачу в реалізації його прав щодо належної йому земельної ділянки.

Так, 12 січня 2007 року приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу Науменко В.В. на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та в зв`язку з посвідченням Іпотечного договору була накладена заборона на відчуження вищезазначеної земельної ділянки площею 0,15 га кадастровий номер якої :04:008:0020.

В даний час позивач повністю виконав кредитні зобов`язання та виникла необхідність в знятті заборони на відчуження земельної ділянки площею 0,15 га кадастровий номер якої :04:008:0020, але в зв`язку із тим, що даній земельній ділянці присвоєно інший кадастровий номер це зробити неможливо.

За вказаних обставин просив зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташована по АДРЕСА_1 за кадастровим номером :04:008:0128.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 27 травня 2025 року позов задоволено. Вирішено зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташована по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :04:008:0128.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із судовим рішенням, 17 липня 2025 року представник Головного Управління Держгеокадастру у Вінницькій області Римський М. подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невірне встановлення обставин, які мають значення для справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що під час видачі позивачу державного акту серії II-ВН № 054082 від 15.02.2001 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2308 га, що розташована на території Брацлавської селищної ради, у ньому не було зазначено кадастрового номеру.

Присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам відбувалось на підставі Вказівки Державного комітету України із земельних ресурсів про присвоєння кадастрових номерів № 9 від 16.02.1998, і здійснювалось без виготовлення землевпорядної документації до 2013 року. Інформація про присвоєний кадастровий номер :04:008:0020 містилась лише в зошиті реєстрації кадастрових номерів територіального органу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області.

Оскільки до 2013 року позивач не виготовив технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки, інформація про неї не була внесена до Державного реєстру земель, ведення якого здійснювалось на підставі Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель.

Надалі з 01.01.2013 набув чинності Закон України «Про державний земельний кадастр», а тому у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Лише у 2020 році позивачем виготовлено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки згідно державного акту, а тому цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :04:008:0128, враховуючи те, що в попередній реєстраційній системі Державного реєстру земель, яка діяла до 2013 була відсутня інформація про земельну ділянку з кадастровим номером :04:008:0020

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу суду позивачем не подано, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду 01 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 15 серпня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено її розгляд.

В судовому засіданні представник ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області Римський М. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах викладених в ній, та просив задовольнити.

Позивач і його представник адвокат Примакова В.В. повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого виконкомом Брацлавської селищної ради народних депутатів 09 серпня 2000 року, позивачу належить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 і зареєстрований Тульчинським бюро технічної інвентаризації 09 серпня 2000 року в реєстровій книзі № 14 Р№ 1934.

Для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, на його ім`я видано державний акт на право приватної власності на землю серії II-ВН № 054082, зареєстрований 15 лютого 2001 року за № 371 на земельну ділянку площею 0,2308 га в смт. Брацлав Брацлавської селищної ради.

З відповіді на адвокатський запит від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Управління надання адміністративних послуг відділу № 2 № 448/14-24 від 04.04.2024 р. встановлено, що згідно зошита реєстрації кадастрових номерів гр. ОСОБА_1 було визначено земельній ділянці для обслуговування житлового будинку площею 0,1500 га кадастровий номер :04:008:0020.

За даними Державного земельного кадастру відомості про вищевказану земельну ділянку площею 0,1500 га були внесені до Державного земельного кадастру 26.10.2020 року на підставі технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 розробленої ФОП ОСОБА_2 .

Оскільки дана документація із землеустрою не містила відомостей про раніше присвоєний кадастровий номер, земельній ділянці площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 згідно з актом на право приватної власності на землю серії II-ВН № 054082, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю 15.02.2001 року за № 371, при внесенні відомостей про неї до Державного земельного кадастру програмним забезпеченням Державного земельного кадастру було визначено та присвоєно кадастровий номер :04:008:0128.

Згідно відповіді від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Управління надання адміністративних послуг відділу №2 №948/25-23 від 30.10.2023 р. встановлено, що відомості про земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , і належить гр. ОСОБА_1 , внесені до Державного земельного кадастру на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії II-ВН № 054082, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю 15.02.2001 року за № 371 з визначенням кадастрового номеру :04:008:0128.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право позивача порушено тим, що одній земельній ділянці присвоєно два кадастрових номера і для його відновлення необхідно скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером: :04:008:0128, адже первинним кадастровим номером даної земельної ділянки є інший кадастровий номер: :04:008:0020.

Реєстрація ж земельної ділянки № :04:008:0128 в державному земельному кадастрі, є перешкодою в скасуванні накладеної заборони на відчуження ОСОБА_1 власної земельної ділянки.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Апеляційним судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 звернувся в районний суд в порядку цивільного судочинства з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Управління надання адміністративних послуг відділу № 2 й просив скасувати державну реєстрацію належної йому земельної ділянки, посилаючись при цьому на положення Земельного та Цивільного Кодексів України.

Окремо позивач обґрунтовував необхідність розгляду даної справи в порядку саме цивільного судочинства, з огляду на те, що спір про зобов`язання відповідача скасувати державну реєстрацію земельної ділянки має вирішуватись судом за правилами цивільного судочинства. На думку позивача визнання незаконним рішення і скасування суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту його цивільного права або інтересу.

Проте апеляційний суд не погоджується із зазначеними доводами і вважає, що першочерговим правовим питанням, яке підлягає вирішенню в ході апеляційного перегляду судового рішення, є предметна підсудність даної справи й можливість її розгляду в порядку цивільного судочинства, на чому наполягає позивач.

Якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі (пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Статтею 6 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, визначеному цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Наведені норми узгоджуються з положеннями ст. 2, 4 та 19 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Статтею 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).

У справі, що переглядається, правовідносини виникли між ОСОБА_1 і державним кадастровим реєстратором з приводу реєстрації за ним права власності на земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, що, на думку позивача, проведена відповідачем з безпідставним присвоєнням іншого (другого) кадастрового номера, бо кадастровий номер відповідній земельній ділянці вже було присвоєно в раніше визначеному порядку.

З огляду на це суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі виникли саме публічно-правові відносини, оскільки державний кадастровий реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого позивач вважає неправомірними та такими, що порушують його права.

Тобто, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу вчинення реєстраційної дії щодо самого позивача, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Відтак спір підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду і в постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 820/3936/16.

Натомість якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.

В постанові від 21 серпня 2019 року по справі № 520/2834/17 Велика Палата Верховного суду також виснувала, що спір щодо оскарження рішення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації об`єкта нерухомості, визнаного за позивачем на підставі судового рішення, виключно з підстав наявності розбіжностей щодо заявленого та вже зареєстрованого об`єкта нерухомості підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У справі, яка переглядається, правовідносини виникли між ОСОБА_1 і ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з приводу скасування державної реєстрації земельної ділянки лише з підстав помилкового присвоєння одній і тій же земельній ділянці другого (іншого) кадастрового номеру.

Відповідно до статті 1 Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про державний земельний кадастр», який набрав чинності -1 січня 2013 року, державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.

Державна реєстрація земельної ділянки полягає у внесенні до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Кадастровий номер земельної ділянки це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається нею протягом усього часу існування.

Згідно з статтею 16 Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок.

При цьому кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.

Ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечується центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері земельних відносин (стаття 7 Закону).

До прийняття вищевказаного Закону присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам здійснювалося відповідно до Вказівки Державного комітету України із земельних ресурсів від 20 березня 2002 року № 12 (втратила чинність на підставі Наказу Державного комітету із земельних ресурсів від 15.02.2010), а також Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2010 року № 749 (втратила чинність на підставі Постанови КМ № 1051 від 17.10.2012).

Відповідно до пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку (п. 3 ч. 1).

При цьому відповідно до пункту 115-1 Порядку ведення Державного земельного кадастру кадастрові номери земельних ділянок, визначені відповідно до Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2010 р. № 749, але не присвоєні, вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа, якщо така документація затверджена в установленому законом порядку до 1 січня 2013 року.

Відомості про дану земельну ділянку в електронній формі вносяться до Державного земельного кадастру з одного з таких джерел: обмінного файлу, на підставі якого визначено кадастровий номер земельної ділянки у період до 1 січня 2013 р., перетвореного в електронний документ; відомостей Державного земельного кадастру із статусом архівних, набутим відповідно до пункту 138 цього Порядку.

При цьому у випадку, зазначеному в абзаці третьому цього пункту, кадастрові номери відповідних земельних ділянок не змінюються.

Проте механізм внесення відомостей про кадастрові номери земельних ділянок, присвоєні відповідно до Вказівки № 12 про Порядок присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення Державного реєстру земель Порядком ведення Державного земельного кадастру не передбачений.

Натомість Законом (стаття 37) і Порядком передбачено процедуру виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру (пункти 138-161 Порядку), якими, зокрема, можуть бути помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії; технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка на була зареєстрована в державному реєстрі земель та інші.

Рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до Держгеокадастру або до суду (пункт 222 Порядку).

Згідно з частиною 2 статті 39 Закону рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Отже між сторонами склалися правовідносини, що врегульовані Законом України «Про державний земельний кадастр» і підзаконними нормативно-правовими актами, з приводу державної реєстрації земельної ділянки.

Апеляційний суд наголошує на тому, що позивач не вказує на порушення, невизнання або оспорення його цивільного права - права власності на землю з боку відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, а вказує лише на те, що присвоєння його земельній ділянці двох кадастрових номерів унеможливлює зняття з неї обтяжень і розпорядження земельною ділянкою.

Так само задоволення позовних вимог в сформульованому позивачем вигляді не порушує прав, свобод та охоронюваних законом інтересів третіх осіб, зокрема, іпотекодержателя, незалежно від тверджень позивача про повне погашення заборгованості за кредитом, так як він просить скасувати державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :04:008:0128, тоді як в іпотеці перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :04:008:0020.

Апеляційний суд відхиляє як нерелевантні посилання апелянта на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі № 128/3751/14-а відповідно до якої, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Так, у вказаній справі перед Великою Палатою Верховного Суду спір виник між фізичною особою та іншими фізичними і юридичними особами, суб`єктом владних повноважень про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Велика Палата Верховного суду дійшла висновку про те, що спір у частині вимог фізичної особи про визнання незаконним рішення державного кадастрового реєстратора щодо реєстрації земельної ділянки, з присвоєнням їй кадастрового номера та внесення відповідного запису до Поземельної книги, а також зобов`язання відповідача на підставі виправленої технічної документації внести зміни до Державного земельного кадастру щодо вказаної земельної ділянки не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спрямований на поновлення прав позивача у сфері земельних відносин (щодо встановлення/ відновлення/ зміни меж земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян), а тому має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Також Велика Палата зауважила, що скасування рішення державного кадастрового реєстратора про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, що знаходиться у користуванні третьої особи та реєстрацію цієї ділянки у Державному земельному кадастрі не призведе до поновлення прав позивача, оскільки суміжний з позивачем землекористувач вже отримав державний акт щодо права власності на земельну ділянку під належним йому будинковолодінням, а тому поновити своє порушене право щодо набуття у власність земельної ділянки під будинком, який належить позивачу, він може виключно шляхом звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Разом з цим, у справі, що розглядається, як станом на момент виникнення спірних правовідносин, так і станом на час постановлення оскаржуваного судового рішення за будь-якою іншою особою, крім позивача, не зареєстровано жодних речових прав на земельну ділянку з присвоєним їй кадастровим номером :04:008:0128 так само як немає спору щодо належності, встановлення (відновлення) меж, користування земельною ділянкою кадастровий номер :04:008:0020, тобто відсутній спір про право цивільне.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (ч. 1 ст. 377 ЦПК України).

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377 ЦПК України).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України наслідком того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є обов`язок суду закрити провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 255, 367, 368, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника Головного Управління Держгеокадастру у Вінницькій області Римського Михайла задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 27 травня 2025 року скасувати, а провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Управління з надання адміністративних послуг Відділу № 2 про скасування державної реєстрації земельної ділянки - закрити.

Роз`яснити позивачеві ОСОБА_1 , що розгляд його справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів, а також його право протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови звернутися до Вінницького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією до Вінницького окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б.Войтко

І.В. Міхасішин