Єдиний унікальний номер судової справи 468/280/24
Номер провадження 22-ц/812/756/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

02 вересня 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 Колцуняка Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Колцуняком Юрієм Васильовичем, рішення, яке ухвалено Баштанським районним судом Миколаївської області 03 лютого 2025 року, під головуванням судді Янчука С.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Баштанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Баштанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини.

В обґрунтування заяви зазначено, що з 05 липня 2008 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано судовим рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2023 року.

Починаючи з 28 грудня 2019 року сторони разом не проживали та будь-яких сімейних відносин не підтримували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила дитину та при реєстрації народження дитини в актовому записі про народження позивача ОСОБА_1 записано батьком дитини, оскільки сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

28 вересня 2022 року ОСОБА_1 надіслав відповідачу нотаріально посвідчену заяву про те, що він не визнає себе батьком народженої нею 21 вересня 2022 року дитини.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив ухвалити судове рішення про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про реєстрацію народження ОСОБА_3 дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати Баштанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) внести відповідні зміни до актового запису про реєстрацію народження ОСОБА_3 дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_3 надала до районного суду відзив, в якому позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Баштанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) (далі Баштанський відділ ДРАЦС) надав до районного суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що з позовних вимог неможливо встановити кого саме слід виключити як батька дитини, з якого актового запису, ким та коли складений запис, та які необхідно внести зміни. Також звернуто увагу на те, що до матеріалів справи не долучено копію свідоцтва про народження дитини та судом не витребувано копію актового запису про народження дитини або витягу з ДРАЦС.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту народження відповідачем дитини (хлопчика) 21 вересня 2022 року та те, що він записаний батьком останньої, якими в даному випадку є відомості органу державної реєстрації актів цивільного стану (відображені в свідоцтві про народження, актовому записі про народження).

Також, позивачем не було надано свідоцтво про народження дитини та клопотань про витребування відповідних відомостей з Баштанського відділу ДРАЦС не заявлялось.

Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, проте на стадії пред`явлення позову та в ході самого розгляду справи позивачем не заявлялось клопотання про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Колцуняка Ю.В., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не навів обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнання ОСОБА_3 факту відсутності кровного споріднення між позивачем і дитиною, а також добровільності його визнання учасниками справи.

При цьому, позивач після подання позовної заяви не брав участі в розгляді справи, та йому не були відомі усі права та обов`язки щодо порядку та способу подачі доказів у справі, а суд першої інстанції не роз`яснив позивачу його прав та обов`язків.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Колцуняк Ю.В. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 участі у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не приймала, свою думку щодо доцільності задоволення апеляційної скарги висловила у відзиві на апеляційну скаргу та просила розглянути справу у її відсутність.

Представник третьої особи Баштанський відділ ДРАЦС в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через Електронний кабінет.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в ст.263 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення таким вимогам не відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст.13 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини відбудь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.ч.2,3 ст.150 СК України).

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (ч.1 ст.121 СК України).

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (ч.1 ст.122 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст.126 СК України).

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126,127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (ч.ч.1,2 ст.136 СК України).

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (ч.5 ст.136 СК України).

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

За такого оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (ч.1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року №2398-VI).

ЄСПЛ зазначив у справі «Jevremovic v. Serbia», що відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява №3150/05, §109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

За такого при вирішення спору слід виходити з того, що законодавством передбачено певні обов`язки батьків стосовно їх дитини, а також необхідність ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. Зокрема, задоволення позову позивача у справі, яка переглядається, призведе до скасування відповідних зобов`язань позивача перед дітьми.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 05 липня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2023 року (а.с.6).

Відповідно до копії актового запису про народження за №131 від 15 жовтня 2022 року, а також копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 . Батьками дитини записано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.54,87).

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом та обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, заперечував своє батьківство щодо малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стверджуючи, що він не може бути батьком дитини, адже починаючи з грудня 2019 року він з відповідачем відносин, притаманних сімейним, не підтримував. Крім того, згоду на запис його батьком дитини він не надавав, заяви до органів реєстрації актів цивільного стану про державну реєстрацію народження дитини особисто не подавав. Державна реєстрація народження дитини відбулась на підставі заяви відповідача - матері дитини та актового запису про шлюб, складеного 05 липня 2008 року. Позивач звертав увагу суду на те, що відсутність кровного споріднення між ним та дитиною підтвердила також і відповідач у своїх заявах про визнання позову.

З метою встановлення відсутності такого споріднення, представник позивача в апеляційної інстанції підтримав клопотання позивача про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12 травня 2025 року призначено по даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

На вирішення експерта поставлено наступне питання:

Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? (а.с.107-111).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/115-25/8313-БД від 22 липня 2025 року, складеного судовим експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Печерною С.С., біологічне батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключається (а.с.128-138).

При цьому, Європейський суд з прав людини у судовому рішенні зауважував, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява №3451/05).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Враховуючи наведену оцінку наданим сторонами доказам, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.ст.76-80 ЦПК України, надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази, відсутності кровного споріднення його та ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відсутності підстав, які б виключали можливість оспорення батьківства.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не перевірив вказаних обставин, тому помилково відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з одночасним ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Баштанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини.

При цьому, щодо вимог позову про покладення обов`язку на Баштанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), внести відповідні зміни до актового запису про реєстрацію народження дитини, то слід заначити наступне.

В силу вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мотивуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження рішення про відмову в адміністративному та/або в судовому порядку.

Відповідно до п.п.1.15, 2.16.7, 2.18 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та припиненні їхньої дії може бути оскаржена в судовому порядку. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану, крім випадків, встановлених у пункті 2.28 цього розділу.

Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану (п.п.2.13.1 п. 2.13 Правил).

За такого, позовні вимоги в частині покладення обов`язку на органи реєстрації внести відповідні зміни задоволенню не підлягають. Також, колегія суддів звертає увагу на те, що Баштанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) не є відповідачем у справі, а тому не може відповідати за вимогами позивача.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Колцуняком Ю.В,. задоволено, то з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 211 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого ним в суді першої інстанції, 1 816 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого ним в апеляційній інстанції, а всього 3 028 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Колцуняком Юрієм Васильовичем, задовольнити.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Баштанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини задовольнити частково.

Виключити з актового запису №131 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 15 жовтня 2022 року Баштанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), в графі «Відомості про батька» запис про батька дитини « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн., сплачений в суді першої та апеляційної інстанціях.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 04 вересня 2025 року