Провадження №22-ц/812/1305/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Крамаренко Т.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судових засідань: Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача Сікорського М.М., відповідачок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №484/1356/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка підписана його представником адвокатом Сікорським Миколою Миколайовичем, на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Максютенко Оксани Анатоліївни у приміщенні цього суду 14 травня 2025 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Первомайський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області, про виключення відомостей про особу як батька дитини із актового запису про народження,

у с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_4 через свого представника адвоката Сікорського М.М. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Первомайський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), орган опіки та піклування Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області, про виключення відомостей про нього як батька дитини із актового запису про народження.

Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2023 року позивач та відповідачка ОСОБА_5 уклали шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Первомайську Первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №192. На час знайомства сторін (2020 рік), початку їх спільного проживання (2022 рік) та подальшого укладення шлюбу, відповідачка ОСОБА_1 вже мала доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свідоцтві про народження дитини батьком було зазначено ОСОБА_7 на підставі частини 1 статті 135 СК України за вказівкою матері. Позивач зазначив, що в 2015 року він будь-яких відносин з відповідачкою не мав, навіть не знав її. Після укладення шлюбу він за спільною домовленістю та з метою зміцнення стосунків, визнав батьківство відносно дитини, подавши заяву до відділу ДРАЦС про визнання батьківства, на підставі чого 26 січня 2024 року були внесені зміни в актовий запис про народження ОСОБА_8 , в якому позивач вказано батьком дитини, та видано нове свідоцтво про народження дитини. Позивач стверджує, що донька відповідачки ОСОБА_9 немає біологічного походження від нього, оскільки в 2015 року відповідачка спільно проживала з ОСОБА_10 , від спільного проживання з яким народилась ОСОБА_6 . В 2018 році відповідачка ОСОБА_1 та ОСОБА_10 припинили спільне проживання. У 2022 році ОСОБА_10 загинув, виконуючи обов`язок по захисту Батьківщини. Відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_10 та бабусею ОСОБА_11 . ОСОБА_2 як до так і після загибелі сина визнає ОСОБА_12 своєю онукою та рідною дитиною ОСОБА_10 . Також, за життя факт батьківства визнавав і ОСОБА_10 відносно доньки ОСОБА_8 . На підтвердження факту родинних відносин ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_11 було зроблено молекулярно-генетичну експертизу, відповідно до якої ймовірність того, що ОСОБА_2 є біологічною бабусею дитини ОСОБА_11 складає 99.9999%.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд виключити з актового запису №568 від 21 жовтня 2015 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, відомості про батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 травня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суд мотивував тим, що факт встановлення біологічного споріднення у даній справі немає доказового значення, оскільки позивач достовірно знав, що не є батьком ОСОБА_8 , а тому перед тим як подати заяву про визнання батьківства стосовно неї, у нього було достатньо часу, щоб врахувати всі можливі правові наслідки визнання батьківства як для себе так і для дитини.

Суд зазначив, що оскільки позивач достовірно знав, що він не є батьком дитини, особисто виявив бажання, щоб запис щодо батьківства був здійснений державними органами, тому в силу положень частини 5 статті 136 СК України він не вправі оспорювати запис про своє батьківство, оскільки зробив це добровільно і з власної волі.

Суд звернув увагу на те, що положення частини 5 статті 136 СК України захищають законні інтереси дитини, а тому подальша зміна позивачем свого первинного рішення про визнання батьківства не допускається незалежно від мотивів такої зміни. Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Сікорський М.М. зазначає, що рішення суду не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права й просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_13 як представник позивача у позовній заяві допустив неточне викладення обставин, які він просить вважати технічною помилкою, так як при формуванні та написанні даного позову були переплутані деякі факти зі справою іншого клієнта. Так, невірні вказано про те, що на час народження дитини, позивач та ОСОБА_2 не перебували у будь-яких відносинах, не мали інтимних стосунків та загалом не знали один одного. Дані факти не відповідають дійсності, так як вони приблизно в 2014, 2015 роках разом співмешкали та мали шлюбні відносини без офіційного оформлення шлюбу. Адвокат також зазначає, що отримавши позовну заяву, відповідачки звернулись до суду з відповідними заявами від 18 квітня 2025 року, в яких виправили певні факти, зазначені помилково у первісній позовній заяві, вказавши, що у 2013-2015 роках ОСОБА_1 мала відносини з двома чоловіками: ОСОБА_10 та ОСОБА_3 . Також, відповідачки беззаперечно та повністю визнали позовну вимогу ОСОБА_3 про виключення відомостей про позивача як батька дитини із актового запису про народження. Проте суд першої інстанції повністю проігнорував вказані заяви сторін у справі та помилково дійшов хибного висновку у своєму рішенні. Також, ОСОБА_13 вважає, що його помилка як представника не може бути підставою встановленню об`єктивної істини по справі. Крім того, адвокат зауважує, що, виключення відомостей про позивача із актового запису про народження ОСОБА_8 та в подальшому - визнання батьківства ОСОБА_10 відносно неї необхідно лише в інтересах дитини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача адвоката Сікорського М.М., відповідачок, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню задовольнити із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частиною 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає таким вимогам закону.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 народила доньку ОСОБА_6 , про що в Книзі реєстрації народжень 21жовтня 2015 року було зроблено актовий запис №568, де батьками дитини були записані ОСОБА_14 та ОСОБА_7 . Відомості про батька дитини були записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України за вказівкою матері (а.с.14-16).

25 квітня 2023 року позивач та відповідачка ОСОБА_15 уклали шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Первомайську Первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №192 (а.с. 11).

26 січня 2024 року Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м.Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області вніс зміни до актового запису про народження від 21 жовтня 2015 року стосовно ОСОБА_6 у зв`язку із визнанням батьківства ОСОБА_3 , прізвище ОСОБА_6 змінено на « ОСОБА_16 », відомості про батька змінено, батьком вказано ОСОБА_3 . Підстави внесення відомостей про реєстрацію народження дитини змінено на статтю 126 СК України, після чого було видане повторно свідоцтво про народження дитини (а.с. 12).

Звертаючись із позовом, представник ОСОБА_3 адвокат Сікорський М.М., діючи в інтересах останнього, в обґрунтування позовних вимог про виключення відомостей щодо позивача як батька ОСОБА_17 вказав, що на час знайомства ОСОБА_3 з ОСОБА_14 (2020 рік), початку їх спільного проживання (2022 рік) та подальшого укладення шлюбу відповідачка ОСОБА_1 вже мала доньку ОСОБА_6 . У 2015 року позивач будь-яких відносин з відповідачкою не мав, навіть не знав її. Після укладення шлюбу з ОСОБА_1 він за спільною домовленістю та з метою зміцнення стосунків визнав батьківство відносно дитини, подавши заяву до відділу ДРАЦС про визнання батьківства, але донька відповідачки ОСОБА_9 немає біологічного походження від нього, оскільки в 2015 року відповідачка спільно проживала з ОСОБА_10 , від спільного проживання з яким народилась ОСОБА_18 .

На підтвердження факту родинних відносин ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_17 було зроблено молекулярно-генетичну експертизу, відповідно до якої ймовірність того, що ОСОБА_2 є біологічною бабусею дитини ОСОБА_11 складає 99.9999% (а.с. 21-29).

Предметом спору у цій справі є оспорювання батьківства ОСОБА_3 , який записаний батьком дитини ОСОБА_17 .

У такій категорії справ важливим є правильне визначення розподілу обов`язків із доказування.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України).

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України).

Верховний Суд зазначає, що сімейне законодавство України встановлює презумпцію батьківства, а саме: батьком дитини вважається визначена законом особа, зокрема, чоловік матері дитини, з яким вона перебуває у шлюбі. Презумпція батьківства може бути спростована за позовом заінтересованої особи.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (частина п`ята статті 136 СК України).

Законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, або не могла про це не знати.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (частина перша статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захисті піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Таким чином, при вирішенні спорів щодо оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (статті 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 201/6130/19 (провадження № 61-9966св21) Верховний Суд зазначив, що зміст предмета доказування залежить від особливостей категорії справи; предмет доказування у справі про оспорювання батьківства визначається нормами матеріального права, а саме статтею 136 СК України.

Предметом доказування у спорі про оспорювання батьківства, особою, яка записана батьком дитини (позивачем), є доведення відсутності кровного споріднення з дитиною, а також необізнаність позивача в момент реєстрації, що він не є біологічним батьком дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також Верховний Суд зауважив, що сторона, яка оспорює батьківство, має надати всі необхідні докази, оскільки тягар доказування лежить саме на цій особі.

Отже, позивач (особа, яка оспорює батьківство) має надати докази, що він не є батьком дитини, а також, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є її батьком.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини другої статті 77, статті 81 ЦПК України відповідачка має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Отже, якщо позивач стверджує, що в момент реєстрації себе батьком дитини не знав, що не є її батьком, то відповідачка має надати докази на спростування таких тверджень.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

У цій справі суд першої інстанції встановив, що позивач при поданні заяви щодо визнання батьківства стосовно ОСОБА_6 достеменно знав.

Мати дитини ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву не подавала, натомість звернулася до суду із письмовою заявою (а.с. 49), в якій визнала позовну вимогу про виключення відомостей про ОСОБА_3 як про батька ОСОБА_17 , при цьому прямо не заперечила, але і не визнала той факт, що позивач не є біологічним батьком дитини, а також не зазначила, чи знав він, що не є біологічним батьком дитини на момент реєстрації себе батьком дитини.

Колегія суддів враховує, що обставини, стверджувані однією стороною і визнані іншою, набувають характеру доказаних у разі, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Крім того, відповідно до вимог частин 1, 4 статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки у заяві ОСОБА_1 до суду першої інстанції остання визнала позов, але таке суперечить інтересам дитини, якими, насамперед повинен керуватися суд при вирішенні цієї справи, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв таку заяву до уваги.

Щодо заяви відповідачки ОСОБА_2 про визнання позову (а.с. 50), то у суду першої інстанції також не було підстав для її врахування, оскільки у справі, яка переглядається, з огляду на предмет доказування не вирішуються питання встановлення батьківства іншої особи (не позивача) щодо ОСОБА_17 .

За такого колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував при ухваленні рішення заяви відповідачок.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Тобто у справі, яка переглядається, суд має встановити, чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є її батьком, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Суд першої інстанції, відмовивши у позові, виходив з такого: на час знайомства сторін (2020 рік), початку їх спільного проживання (2022 рік) та подальшого укладення шлюбу, відповідачка ОСОБА_1 вже мала доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; подавши заяву про реєстрацію себе батьком дитини 23 січня 2024 року, позивач знав, що не є біологічним батьком дитини.

Позивач зазначив, що в 2015 році він будь-яких відносин з відповідачкою не мав, навіть не знав її. Після укладення шлюбу він за спільною домовленістю та з метою зміцнення стосунків, визнав батьківство відносно дитини, подавши заяву до відділу ДРАЦС про визнання батьківства.

У справі відсутні підстави для сумніву у достовірності викладеного позивачем у позовній заяві фактів, що позивач не є біологічним батьком дитини, про що він достеменно був обізнаний на день реєстрації себе батьком дитини. Тоді як версія представника ОСОБА_13 , викладена в апеляційній скарзі, про те, що він сплутав деякі обставини викликає сумніві, оскільки позовна заява викладена послідовно та логічно, тоді як апеляційна скарга викладає зовсім інші обставини, не підтверджені наявними у справі доказами. Тому колегія суддів не приймає відповідні доводи апеляційної скарги.

Оскільки позивач достатніми та достовірними доказами не довів, що на момент подання заяви про визнання батьківства він не знав і не міг знати, що дитина ОСОБА_1 походить не від нього, при цьому добровільно зареєстрував себе як батько дитини, суд обґрунтовано, з урахуванням положень частини 5 статті 136 СК України відмовив у позові.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів позовні вимоги, на обґрунтування позову докази не надав.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим судом фактичним обставинам та положенням частини п`ятої статті 136 СК України, які, як правильно взяв до увагу суд, захищає інтереси дитини, а тому подальша зміна позивачем свого первинного рішення про визнання батьківства не допускається незалежно від мотивів такої зміни. Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини.

За такого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позову та відсутність підстав для виключення відомостей про позивача як батька ОСОБА_17 .

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які правильність таких висновків не простовують.

Оскільки при ухваленні рішення суд повно та всебічно встановив обставини справи на підставі наявних у справі та проаналізованих відповідно до статті 89 ЦПК України доказів, надав їм належну правову оцінку, визначившись із характером спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та дотримався вимог процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування в силу статті 375 ЦПК України.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги, залишення без змін рішення суду та на положення статті 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судом апеляційної інстанції судових витрат, які у цій справі покладаються на позивача.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана його представником адвокатом Сікорським Миколою Миколайовичем, залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.В. Крамаренко

Т.В. Серебрякова

______________________________________________

Повна постанова складена 09 вересня 2025 року