Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3856/25 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 3 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Житомирі матеріали цивільної справи №295/3856/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Житомирська міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Могильницької Ірини Михайлівни, на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 21 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Полонця С.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить 25/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Співвласниками вказаного будинковолодіння є також ОСОБА_2 , яка набула право власності на 44/100 частини цього житлового будинку, та ОСОБА_3 , який є власником 31/100 частини даного житлового будинку.

Вказує, що земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору та розташована за вказаною адресою, на даний час не приватизована та перебуває у спільному користуванні усіх співвласників будинковолодіння. Порядок користування цією земельною ділянкою не був встановлений.

ОСОБА_1 зазначає, що, маючи намір приватизувати частину вказаної земельної ділянки відповідно до розміру належної їй частки у будинковолодінні, вона отримала рішення Житомирської міської ради від 19 грудня 2024 року за №1261, яким їй надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації цієї земельної ділянки.

Дане рішення містить помітку про те, що орган місцевого самоврядування прийняв рішення для подальшого встановлення порядку користування земельною ділянкою в судовому порядку.

Отже, з метою реалізації вказаного рішення міськради та подальшої приватизації частини земельної ділянки, позивачка просила встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 0,1165 га ( кадастровий номер :07:037:0028), яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та розташована в АДРЕСА_2 .

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 3 квітня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

14 травня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила виділити в натурі належну їй частку у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21 травня 2025 року зустрічну позовну заяву повернуто ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Могильницька І.М., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що для вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, насамперед необхідно вирішити спір про виділ/поділ належного сторонам житлового будинку.

Наголошує на тому, що первісний та зустрічний позов нерозривно взаємопов`язані між собою, оскільки виникли з приводу спільної сумісної власності сторін на нерухоме майно, а також права спільного користування земельною ділянкою.

Таким чином, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоцільність спільного розгляду даних позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні питання про повернення зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що зустрічний позов не є взаємопов`язаним із позовними вимогами ОСОБА_1 , оскільки обидва позови виникли з різних правовідносин та їх спільний розгляд є недоцільним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, згідно з пунктом 3 частини другої статті 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною першою статті 193 ЦПК України передбачено, що відповідач має відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

У частинах другій та третій статті 193 ЦПК України також зазначено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи ( частина третя статті 194 ЦПК України).

Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, й залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом з метою захисту прав відповідача, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

При поданні зустрічного позову позивач за первісним позовом стає відповідачем за зустрічним позовом, а відповідач займає процесуальне становище позивача. При цьому, пред`являючи зустрічний позов, відповідач завжди має переслідувати одночасно дві цілі: захистити своє порушене чи оспорене право та спростувати вимоги за первісним позовом.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом з метою захисту прав відповідача, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19), постанові Верховного Суду у справі № 638/6226/21 (провадження № 61-9559св23).

Таким чином, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову.

Подання такого зустрічного позову має на меті не лише довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом, а й захистити права відповідача в обраний ним спосіб. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

Такі правові висновки висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №522/14499/21 ( провадження №61-10754св22).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташоване належне їй нерухоме майно 25/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

У своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просила виділити в натурі належну їй частку у вказаному житловому будинку.

Не дивлячись на те, що нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, спільний розгляд цих вимог є недоцільним та значно ускладнить розгляд справи, адже вказані позови містять різний зміст, відмінні обставини, які підлягають доказуванню, й задоволення одного з цих позовів не може повністю або частково виключити задоволення іншого.

З урахуванням того, що прийняття судом зустрічного позову ОСОБА_2 та об`єднання його з первісним позовом ОСОБА_1 не сприятиме досягненню процесуальної економії та ефективнішому використанню процесуальних засобів для відновлення порушеного права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоцільність спільного розгляду первісного та зустрічного позовів, оскільки зазначене не сприятиме об`єктивному вирішенню спору.

Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367,368,371,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Могильницької Ірини Михайлівни, залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 21 травня 2025 року,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: