Справа № 574/59/25
Провадження №2/574/138/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Буринь

Буринський районний суду Сумської області в складі:

головуючого судді Гука Т.Р.,

з участю секретаря судового засідання Божок В.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Буринської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

Буринський районний суд Сумської області в складі:

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 мотивуючи його тим, що 04.01.2013 року він уклав шлюб з ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ), який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Буринського РУЮ у Сумській області, актовий запис №01. У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 26.11.2024 року шлюб було розірвано, а доньку залишено проживати з ним.

ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю, має захворювання (діагноз) ювенільний ревматоїдний артрит суглобної форми стадія І СПВС ІІ стадія та потребує постійного догляду, лікування та реабілітації згідно з Індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда, він є її законним представником, проживає разом зі своєю донькою та забезпечує її лікування та реабілітацію. Він також займається вихованням та утриманням дитини, оскільки мати після розірвання шлюбу змінила місце проживання та не має можливості забрати доньку з собою та піклуватися про неї.

На підставі викладеного, просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виховує та утримує неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з ним, без участі матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 01.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 25.04.2025 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили задовольнити з викладених у ньому підстав, уточнивши, що просять встановити факт самостійного виховання та утримання позивачем своєї доньки з вересня 2024 року по даний час. Також ОСОБА_1 пояснив, що він з 18.06.2022 року проходить військову службу за межами Сумської області. 26.11.2024 року рішенням суду було розірвано шлюб між ним та відповідачкою, однак остання залишила місце їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ще за декілька місяців до розірвання шлюбу. Їх спільна дочка, яка має інвалідність з дитинства та потребує постійного догляду, продовжує проживати за вказаною адресою разом з матір`ю відповідачки ОСОБА_7 , оскільки відповідачка працює у школі та не може опікуватись дитиною. Утримання їх спільної з відповідачкою дитини лежить повністю на ньому, під час відпусток він постійно приїздить з місця служби додому та возить доньку на обстеження та лікування в м. Суми. Також він повністю займається її вихованням та спілкується з нею через мережу інтернет. Відповідачка також спілкується з донькою та надає кошти на її утримання по мірі своєї можливості. Бабуся приймає участь у вихованні його дочки, однак на його думку не може повністю замінити їй батьківського піклування, а тому встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини необхідне йому для звільнення з військової служби щоб мати можливість в повній мірі опікуватись своєю дитиною.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала.

Представник третьої особи служба у справах дітей Буринської міської ради подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без участі їхнього представника.

З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності відповідачки та третьої особи.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що добре знайома із сторонами по справі та знає їхню сім`ю, оскільки тривалий час вони проживали через один будинок від неї по АДРЕСА_1 . Позивач вже декілька років перебуває на військовій службі, однак постійно приїжджає додому та турбується про їхню дочкою, яка хворіє з дитинства, возить її на лікування та займається її вихованням. Відповідачку за вказаною адресою не бачила вже досить давно, а тому думає, що вона там не проживає близько року. Коли ОСОБА_1 нема в дома вихованням дитини займається її бабуся ОСОБА_7 , однак вважає, що мати дитини ОСОБА_3 також приймає участь у її вихованні. Хто із сторін утримує їхню дитину їй не відомо.

Свідок ОСОБА_7 вказала, що є матір`ю відповідачки ОСОБА_3 та проживає по АДРЕСА_1 разом із своєю онучкою ОСОБА_5 та зятем ОСОБА_1 , який з 2022 року перебуває на військовій службі. Дочка розлучилася із зятем та не проживає за вказаною адресою близько року, однак постійно спілкується із своєю дитиною, приходить до неї, або забирає до себе на вихідні. Коли її зять ОСОБА_1 на службі, то вона постійно відвозить онучку до школи та забирає її на автомобілі, оскільки вона має інвалідність та їй тяжко ходити на великі відстані. Однак, на лікування в м. Суми онучку постійно возить лише зять під час своїх відпусток, оскільки вона боїться так далеко їхати за кермом разом з дитиною. Кошти на утримання дитини їй надає лише ОСОБА_1 , а дочка лише іноді купує їй одяг.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26.11.2024 року. У шлюбі у них народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії рішення Буринського районного суду Сумської області від 26.11.2024 року та копії свідоцтва про народження(а.с.16, 22-23).

Згідно довідки №1754 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої власнику житлового приміщення/будинку ОСОБА_3 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.24).

З медичного висновку №18/3 на дитину інваліда віком до 18 років від 02.11.2023 р., виданого КНП «Буринська лікарня ім. проф. М.П. Новаченка» вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 має захворювання ювенільний ревматоїдний артрит, суглобна форма (а.с.18).

Відповідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 , 2013 року народження є дитиною з інвалідністю, її законним представником є ОСОБА_1 , 1989 року народження (в.с.17).

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.ст.12 ,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведений зміст положень кодексу слід дійти висновку, що кожній особі гарантовано право звернутися до суду та захист порушеного права. Разом з цим суд здійснюючи правосуддя, захищає права, у спосіб визначений законом. При цьому суд розглядає справи у межах заявлених вимог та заперечень. Сторони повинні довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до вимог ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в п.3 ст.9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст.1 СК України).

Згідно ч.1ст.14 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Згідно ч.1, ч.4 ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно ч.1 ст.121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України та ч.3 ст.11, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею ст.153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

За положеннями ст. 170 СК України суд також може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналізуючи зміст наведених норм чинного законодавства у сукупності слід дійти висновку, що між батьками та дітьми існують взаємні права й обов`язки. Права та обов`язки батьків щодо дитини є рівними та не залежать від того, з ким проживає дитина. Відмовитися від своїх сімейних обов`язків неможливо. Натомість з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються належними доказами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Загалом Сімейний кодекс України виходить з того, що виховання та утримання дитини здійснюється батьками за взаємною згодою. У тому випадку, якщо права дитини порушуються одним з батьків, хто проживає окремо то такий спір може бути вирішений судом за позовом батька з ким проживає дитини. Зокрема може бути заявлений позов про стягнення аліментів, про позбавлення батьківських прав, відібрання дитини тощо (ст.ст.164, 170, 181 СК).

Наведені норми вказують на те, що батьки мають рівні права на виховання дитини, спілкування з нею та не залежить від того з ким проживає дитина. Перешкоджання в реалізації таких прав є неправозгідною поведінкою та вочевидь шкодить правам та інтересам дитини й є перешкодою у розвитку, не узгоджується з повагою до прав дитини та її людської гідності.

З цього слід зробити висновок, що лише факт проживання дитини з одним з батьків само по собі не свідчить про самостійне виховання дитини. Той з батьків який проживає окремо має рівні права на виховання дитини з тим з батьків з ким дитина проживає. Такі права можуть бути обмежені лише у судовому порядку.

Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Органом опіки та піклування Буринської міської ради складено висновок щодо розв`язання спору в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, який затверджений рішенням виконавчого комітету Буринської міської ради Сумської області від 22.05.2025 №138 згідно якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівній мірі приділяють належну увагу навчанню та вихованню доньки ОСОБА_5 .. Допомогу у виконанні домашніх завдань здійснюють обоє батьків. При проведенні обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів бабусі ОСОБА_7 , мати ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає, батько дитини ОСОБА_1 на момент обстеження знаходився не вдома, перебував на військовій службі (а.с.83, 84).

Із вказаного висновку слідує, що орган опіки та піклування дійшов висновку про необхідність остаточне вирішення спору залишити на розсуд суду.

Ураховуючи наведене у сукупності суд констатує, що позивач, який з 2022 року перебуває на військовій службі, не має можливості самостійно виховувати дитину, оскільки у його відсутність вихованням дитини фактично займається її бабуся з якою вона проживає, а також приймає участь у вихованні мати дитини - відповідачка у справі.

Крім того, участь відповідачки ОСОБА_3 у вихованні та утриманні дитини не заперечувалась самим позивачем у судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження самостійного виховання та утримання ним малолітньої дитини, в зв`язку з чим заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 10, 12, 13, 23, 258, 259, 265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Буринської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа - Служба у справах дітей Буринської міської ради, адреса місцезнаходження: 41700, Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 1, .

Повне судове рішення складено 05.09.2025 року.

Суддя Т.Р. Гук