ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6111/25 Справа № 205/6315/20 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Коляді Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2025 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2020 року АТ «МЕГАБАНК» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 29.03.2019 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 17-723-850-2-19-Г, за умовами якого Банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 107 758,62 грн., а остання зобов`язалася повернути кошти ануїтетними платежами, передбаченими Договором, до 26.03.2015 року зі сплатою процентів, нарахованих на залишок заборгованості за кредитом, у розмірі 15 % річних. Згідно з п. 1. 2.8. Договору відповідач сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця в розмірі 2,7%.

З 01.05.2019 року відповідачем порушено умови та строки платежів за Договором.

Відповідно до п. 4.4. Договору в разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 днів Банк обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості та з цього моменту припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п. 2.11. Договору (0,1 % річних). З 02.09.2019 року процентна ставка за кредитом 0,1% річних.

Пунктом 6.3. Договору передбачено штраф у розмірі 45 % від суми кредиту за порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів.

Через порушення відповідачем зобов`язань за Договором її заборгованість перед Банком станом на 01.08.2020 року становить 160 123,97 грн., з яких: 130 861,86 грн. заборгованість за кредитом, 87,99 грн. нараховані та несплачені проценти за період з 01.10.2019 року по 31.07.2020 року включно, 7 682,74 грн. залишок нарахованої та несплаченої комісії за період з липня 2019 року по вересень 2019 року, 48 491,38 грн. сума штрафу.

На підставі викладеного Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 17-723-850-2-19-Г від 29.03.2019 року в сумі 160 123,97 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2025 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 17-723-850-2-19-Г від 29.03.2019 року в розмірі 48 491,38 грн. суми штрафу. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що Пунктом 6.3. Договору передбачено сплату штрафу кредитодавцеві в розмірі 45 % від суми кредиту у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів понад 90 календарних днів, з розрахунку вбачається порушення відповідачем строків платежів понад вказаного строку, тому Банк правомірно нарахував штраф, що також не суперечить ст. 549 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 29.03.2019 року між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 17-723-850-2-19-Г (а.с.5-6). Відповідно до умов Договору кредитодавець надає кредит на споживчі цілі шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою в загальному розмірі 107 768,62 грн., а позичальник зобов`язується повернути одержаний кредит у повному обсязі до 26.03.2021 року зі сплатою процентів відповідно до додатку № 1 до Договору в розмірі 15 %.

Згідно з п. 4.1. Договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими Договором.

Пунктом 4.3. Договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом проводиться з першого по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої Договором.

Відповідно до п. 4.4. Договору в разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 днів Банк обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості та з цього моменту припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п. 2.11. Договору (0,1 % річних). З 02.09.2019 року процентна ставка за кредитом 0,1% річних.

Пунктом 6.3. Договору передбачено штраф у розмірі 45 % від суми кредиту за порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів.

Пунктом 2.8. Договору визначено розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,7 відсотки від суми кредиту, що сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Пунктом 5.4. Договору визначено, що сторони погоджують та своїм підписом позичальник підтверджує, що цей договір з усіма додатками та Правила являють у сукупності для сторін єдиний договір, у зв`язку з чим істотні умови, які є обов`язковими для договору відповідно до чинного законодавства України можуть міститися як в тексті договору чи додатках до нього, так і у Правилах.

ОСОБА_1 отримала в касі банку грошові кошти в розмірі 107 758,62 грн. (а.с.7).

Згідно з розрахунком Банку відповідач частково погашала заборгованість (а.с.9), а саме здійснила такі платежі:

-у травні 2019 року 31,45 грн.,

-у липні 2019 року 5 000 грн.,

-у серпні 2019 року 5 250 грн.,

-у жовтні 2019 року 2 000 грн., а всього сплатила 12 281 грн.

При цьому, додаток № 1 до Договору «Графік платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит» містить платежі, починаючи з 29.03.2019 року, а саме 29.03.2019 року 3 044,18 грн., з яких 134,70 грн. відсотки, 2 909,48 грн. комісійна винагорода а обслуговування кредитної заборгованості, 30.04.2019 року 8 153,22 грн., з яких 3 896,76 грн. погашення суми кредиту, 1 343,17 грн. відсотки, 2 909,48 грн. - комісійна винагорода а обслуговування кредитної заборгованості. Водночас розрахунок Банку не містить відомостей щодо наявності заборгованості за вказаними ануїтет ними платежами або погашення такої заборгованості.

З розрахунку Банку вбачається, що з травня 2019 року відповідачем порушено умови Договору, а саме не сплачувалися ануїтетні платежі в повному обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.03.2023 року, по справі № 205/3304/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «МЕГАБАНК» про визнання кредитного договору частково недійсним задоволено, визнати недійсними п. 2.8. кредитного договору № 17-723-850-2-19-Г, укладеного 29.03.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «МЕГАБАНК», та додаток № 1 до нього в частині встановлення щомісячної сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, а також зобов`язано АТ «МЕГАБАНК», з огляду на недійсність п.2.8. кредитного договору № 17-723-850-2-19-Г від 29.03.2019 року, здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за вказаним договором, та зарахувати сплачені нею грошові кошти за комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 17-723-850-2-19-Г від 29.03.2019 року у відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування».

03.09.2024 року між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Банк відступив товариству, а останнє набуло право вимог до позичальників, зазначених у додатку № 1 до цього договору. Згідно з додатком № 1 до вказаного договору ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором 17-723-850-2-19-Г.

Станом на дату розгляду справи Банк та його правонаступник ТОВ «ФК «МЕГАБАНК» рішення суду по справі № 205/3304/21 не виконали, суду перерахунок, здійснений відповідно до судового рішення, не надали.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано суду здійсненого на виконання зазначеного рішення суду перерахунку заборгованості із зарахуванням сплачених ОСОБА_1 грошових коштів за комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 17-723-850-2-19-Г від 29.03.2019 року. Відповідно до розрахунку Банку ОСОБА_1 здійснила декілька платежів, однак, зазначений розрахунок не містить інформації на погашення яких складових заборгованості Банком здійснено зарахування, у зв`язку з чим неможливо встановити залишок заборгованості за тілом кредиту та відсотками, які нараховуються відповідно до п. 4.3. Договору, на залишок заборгованості, отже позивачем не доведено розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками, тому у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 103 861,86 грн. заборгованості за кредитом і 87,99 грн. відсотків за період з 01.10.2019 року по 31.07.2020 року. Проте, пунктом 6.3. Договору передбачено сплату штрафу кредитодавцеві в розмірі 45 % від суми кредиту у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів понад 90 календарних днів, та із розрахунку вбачається порушення відповідачем строків платежів понад вказаного строку, тому Банк правомірно нарахував штраф, що також не суперечить ст. 549 ЦК України, отже суд першої інстанції суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу, передбаченого п. 6.3. Договору в розмірі 48 491,38 грн., що є від 45% від суми кредиту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що статтею 549 ЦК України чітко визначено порядок обчислення штрафу і пені, а саме у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання відповідно, можна дійти обґрунтованого висновку, що до грошових зобов`язань, яким є зобов`язання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді саме пені, а не штрафу, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки в договорі пунктом 6.3. Договору чітко передбачено сплату штрафу кредитодавцеві в розмірі 45 % від суми кредиту у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів понад 90 календарних днів.

Доводи апеляційної скарги про те, що є незаконними та не можуть бути задоволені вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача штрафу у розмірі 48 491,38 грн, є безпідставними.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржувалось, а отже не було предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено 04 вересня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова