Номер провадження: 22-ц/813/5537/25
Справа № 497/2503/24
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Суходольської Анастасії Андріївни, представника ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 24 березня 2025 року, постановленого під головуванням судді Раца В.А., повний текст рішення складений 03 квітня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просила:

- розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем ОСОБА_1 , зареєстрований 23 серпня 2018 року Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №584;

- стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

- стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дітьми трирічного віку, в розмірі 1/6 частини усіх його доходів, а саме до 18.09.2026 року;

- стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що спільне життя позивача з відповідачем останній час не склалися, вони втратили почуття поваги та розуміння, відповідач фактично створив нову сім`ю, тому будь-яких можливостей відновити сімейні відносини не має, і подальше збереження шлюбу є недоцільним та не відповідає інтересам обох сторін.

В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Сім`я має статус тимчасово переміщених осіб, знаходиться в складному матеріальному становище, і вона як матір яка здійснює догляд за малолітніми дітьми також потребує утримання, яке відповідач добровільно не здійснює.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24 березня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 23.08.2018 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізький області, актовий запис №584.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, а саме з 15.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини усіх його доходів щомісячно, до досягнення трирічного віку дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з 15.10.2024 року до 18.09.2026 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, адвокат Суходольська А.А., представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати частково, ухвалити нове, яким позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей задовольнити частково в розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення повноліття дітей, у задоволені позовних вимог про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 до досягнення 3-х річного віку дітей відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував ряд важливих обставин, які впливають на матеріальний стан відповідача та можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Зокрема суд не врахував надані представником відповідача докази та не надав їм належної оцінки, що підтверджують складне матеріальне становище відповідача.

Рішення суду оскаржується лише в частині стягнення аліментів, в інший частині рішення суду сторонами не оскаржується та не переглядається.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 червня 2025 року провадження за апеляційною скаргою адвоката Суходольської А.А., представника ОСОБА_1 було відкрито.

18 липня 2025 року адвокат Дімов Д.П., представник ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, також до суду 24 липня 2025 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 .

Однак, колегія суддів не приймає до уваги відзиви на апеляційну скаргу, оскільки вони подані з пропуском 15-ти денного строку з дня отримання ухвали суду про відкриття провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 отримала копію ухвали про відкриття провадження 18 червня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку в електронному вигляді копії ухвали від 16.06.2025 року до електронного кабінету ОСОБА_2 , однак з відзивом ОСОБА_2 звернулася тільки 24 липня 2025 року, також з пропуском строку для подання відзиву до суду звернувся її представник адвокат Дімов Д.П., а саме 18 липня 2025 року.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в оскаржуваній частині зазначеним вимогам відповідає не в повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2018 року, який зареєстровано Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №584.

В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У свідоцтвах про народження, батьком дітей вказаний відповідач ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом позивачка зазначила, що домовленості про утримання дітей між сторонами не досягнуто, відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та отримує щомісячну заробітну платню, яка в своїй сукупності за період з серпня 2023 року до серпня 2024 року складає 975443 грн., що підтверджено довідкою за № 162/фс від 23.09.2024 року.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, а саме з 15.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд посилався на те, що відповідач, являючись батьком дітей зобов`язаний їх утримувати до досягнення ними повноліття, проте домовленості про утримання дітей між сторонами не досягнуто, а діти знаходяться на утриманні позивачки ОСОБА_2 , що підтверджено довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 5118-, № 5118-, № 5118- від 16.10.2023 року, тому суд вважає необхідним стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини, з наступних підстав.

Відповідно до статті 51 Конституції України, Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Це означає, що той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом позивачка не надала належних доказів, які б підтверджували витрати у визначеному розмірі, зокрема, виписки по карті, інші платіжні документи тощо.

Також, позивачкою не надано будь-яких доказів того, що на момент звернення до суду, відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному розмірі.

При цьому, суд не врахував та не надав належної оцінки тому, що відповідач є військовослужбовцем, особою ВПО, не має власного житла, сплачує орендну плату і комунальні послуги за найм житла, також має на утриманні непрацездатних батьків.

Крім того, перебуваючи на військовій службі купує військове спорядження, амуніцію.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що заявлений розмір аліментів на утримання малолітніх дітей - 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття не відповідає критерію розумності, об`єктивності та справедливості, а також не підтверджений належними та допустимими доказами.

Також колегія суддів не може погодитися з розміром стягнутих судом аліментів на утримання ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частини до досягнення трирічного віку дітей, з наступних підстав.

За правилами ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом.

За правилами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років.

Згідно з частиною 4 ст. 84 СК України врегульовано, що право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, § 33).

Таку можливість суд забезпечує, надавши можливість сторонам надати докази і обґрунтування.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів на утриманняОСОБА_6 , суд першої інстанції не врахував, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача.

Разом з тим, суд першої інстанції не повно з`ясував всі обставини справи, оскільки не взяв до уваги матеріальну можливість ОСОБА_1 сплачувати аліменти в зазначеному судом розмірі на утриманняОСОБА_6 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що заявлений розмір аліментів на утримання ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частини усіх доходів щомісячно, до досягнення трирічного віку дітей також не відповідає критерію розумності, об`єктивності та справедливості, а також не підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей зі зменшенням стягнутого розміру аліментів з 1/3 частини до 1/4 частини, а також в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 до досягнення трирічного віку дітей зі зменшенням стягнутого розміру аліментів з 1/6 частини до 1/10 частини.

З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Суходольської Анастасії Андріївни, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 24 березня 2025 року в частині стягнення аліментів змінити.

Зменшити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Чугуївським РВ ГУДМС України в Харківський області 20.03.2015 року, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 від 04.03.2021 року, РНОКПП НОМЕР_4 ) на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 частини до 1/4 частини усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, а саме з 15.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зменшити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Чугуївським РВ ГУДМС України в Харківський області 20.03.2015 року, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 від 04.03.2021 року, РНОКПП НОМЕР_4 ) на її утримання, з 1/6 частини до 1/10 частини усіх його доходів щомісячно, до досягнення трирічного віку дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з 15.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 01 вересня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда