Справа № 489/4319/25
Номер провадження 2/489/2416/25
Ухвала

Іменем України

02 вересня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальова С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва заяву позивача про відмову від позову та закриття провадження у цивільній справі про стягнення боргу, позивач - Комунальне підприємство "Миколаївкомунтранс", відповідач - ОСОБА_1 ,

встановив

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу .

До суду надійшла заява представника позивача про відмову від позову та закриття провадження у цивільній справі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні перешкоди для прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі.

Представник позивача просила повернути сплачений судовий збір у розмірі 50% та 50% стягнути на їх користь з Держави у зв`язку з тим, що відповідач є інвалідом 2 групи.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи вищевикладене, оскільки встановлено, що позивач відмовився від позовних вимог до початку розгляду справи по суті, йому підлягає поверненню з державного бюджету 1514,00 грн., що становить 50 відсотків від сплаченого судового збору.

Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути інші 50% витрат зі сплати судового збору в розмірі 1514,00 грн. Проте, згідно наданої копії копію Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії №524118 відповідач є інвалідом 2 групи, а відтак звільнений від сплати судового збору.

Частиною 6 статті 141 ЦПК передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, обов`язок відповідача ОСОБА_1 з відшкодування позивачу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК та п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» переходить до держави і має бути здійснений у встановленому законом порядку.

Частиною 6 статті 141 ЦПК передбачено, що компенсація учаснику справи понесених ним судових витрат за рахунок держави здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим слід звернути увагу, що така норма має загальний характер і стосується компенсації всіх видів судових витрат, передбачених ст. 133 ЦПК. Натомість, судовий збір є окремим видом судових витрат і порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК).

Статтею 7 ЗУ «Про судовий збір» врегульовані питання повернення судового збору. За змістом даної статті закону передбачено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (тотожне за змістом правило передбачено і ч. 1 ст. 142 ЦПК).

За наслідками розгляду справи обов`язок зі сплати судового збору покладається на відповідача, який на підставі закону звільнений від його сплати, тобто не зобов`язаний здійснювати до державного бюджету такого платежу, хоча відповідна сума судового збору сплачена в бюджет позивачем, тобто має місце переплата судового збору. Тож, з огляду на положення ч. 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК та п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідна переплата має бути повернута позивачу за рахунок коштів державного бюджету.

Таким чином, в контексті обставин даної цивільної справи компенсація позивачу суми сплаченого ним судового збору має бути здійснена, шляхом повернення йому таких коштів в повному обсязі.

Враховуючи зазначене та керуючись ст. 13, 255, 258-260 ЦПК України суд

ухвалив

Прийняти відмову позивача від позову про стягнення боргу.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом про стягнення боргу, позивач - Комунальне підприємство "Миколаївкомунтранс", відповідач - ОСОБА_1 .

Повернути позивачу - Комунальне підприємство "Миколаївкомунтранс", судовий збір в сумі 3028,00 грн. сплачений платіжною інструкцією №4081 від 23.05.2025.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв