єдиний унікальний номер справи 546/498/25
номер провадження 2/546/393/25
10 вересня 2025 року м. Решетилівка Полтавська область
Решетилівський районний суд в складі:
головуючого - судді Лівер І.В.
за участю секретаря судового засідання - Лещенко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Решетилівка Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
Крім того, в позові, а також в доданому до позовної заяви клопотанні позивач просив витребувати від АТ «Універсал Банк» додаткові докази.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2025 головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Лівер І.В.
Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 30.05.2025 відкрито провадження у справі, визначено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання, задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві позивач просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви від відповідача до суду не надходили.
Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.
В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 24.04.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-9738323 (далі - кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису відповідача одноразового ідентифікатора НОМЕР_8.
Згідно з п. 7.10 кредитного договору, сторони підтвердили, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього договору та правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «МАКС МАРКЕТ».
Згідно розділу 8 кредитного договору електронний підпис одноразовий ідентифікатор відповідача НОМЕР_8 відправлено йому 24.04.2024 о 11:05:36 на номер моб. телефону НОМЕР_2 та введено ним 24.04.2024 о 11:05:43.
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування 19.04.2025 згідно умов пункту 3.4. цього договору (п. 1.3. кредитного договору).
Згідно п. 1.4. позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме на 19.04.2024 та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії. Дати повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та комісії за надання кредиту зазначаються в графіку платежів, який міститься в додатку № 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною.
Зазначений додаток (графік платежів) підписаний електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора НОМЕР_8, що був надісланий йому на номер моб. телефону НОМЕР_2 .
Відповідно до п. 1.5. кредитного договору тип процентної ставки - фіксована, стандартна процентна ставка складає 1,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.5.1. кредитного договору), знижена процентна ставка складає 0,88% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.5.2. кредитного договору).
Згідно п. 1.6. кредитного договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10% від суми кредиту, що складає 1000,00 (одна тисяча гривень) грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 3.4. цього договору.
Відповідно до п. 3.4. кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії за надання кредиту та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме - 19.04.2025.
Згідно доданої до позовної заяви довідки про ідентифікацію первісний кредитор ТОВ «МАКС КРЕДИТ» ідентифікував клієнта - відповідача ОСОБА_1 та вказав про акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): НОМЕР_8, що був відправлений відповідачу на його номер телефону: НОМЕР_2 24.04.2024 о 11:05:36.
Згідно договору факторингу № 211022024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (клієнт) відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором.
Відповідно до умов договору факторингу відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбувається у дату відступлення права вимоги (п. 2.4. договору факторингу). Датою відступлення прав вимоги є робочий день, в який сторони склали і підписали акт прийому-передачі реєстру боржників (розділ 1 договору факторингу).
На підтвердження переходу від первісного кредитора до позивача права вимоги до позовної заяви додано копію підписаного сторонами акту приймання-передачі до договору факторингу № 211022024-МК/ЕЙС від 21.10.2024, згідно якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (клієнт) передає, а ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) приймає реєстр боржників клієнта від 21.10.2024 у кількості 6187 на загальну суму заборгованості 116 613 248,41 грн.
На підтвердження оплати за договором факторингу позивачем надано копії платіжних інструкцій № 15 від 31.10.2024 на суму 300 000,00 грн., № 16 від 31.10.2024 на суму 1 253 650,33 грн., № 14 від 30.10.2024 на суму 210 000,00 грн., № 13 від 25.10.2024 на суму 1 000 000,00 грн., згідно яких фактор ТОВ «ФК «ЕЙС» сплатило клієнту ТОВ «МАКС КРЕДИТ» оплату за відступлення прав вимог згідно п. 3.1 договору факторингу № 211022024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 на загальну суму 2763650,33 грн.
Таким чином, первісний кредитор ТОВ «МАКС КРЕДИТ» свої зобов`язання за договором кредитної лінії №00-9738323 від 24.04.2024 виконав, надав відповідачу кредитні кошти у визначеному договором розмірі. Відповідач ОСОБА_1 в свою чергу свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму кредиту не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК).
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію»(далі - Закон).
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами.
Таким чином, факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується кредитним договором та договором відступлення права вимоги.
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Також, сторонами були узгодженні істотні умови договору, зокрема щодо розміру процентів: знижена процентна ставка в розмірі 0,88% та стандартна процентна ставка в розмірі 1,47%.
Як зазначено вище, набуття позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №00-9738323 від 24.04.2024 підтверджено належними та достатніми доказами.
Тому, на підставі викладеного, з врахуванням наявності в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, що є доказом ознайомлення відповідача з наявністю в провадженні суду даної справи, а також того, що відповідач відзиву на позов, котррозрахунок та будь-яких заперечень та доказів на спростування доводів позивача не надав, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази в обгрунтування позовних вимог є допустимими та достатніми.
Разом з тим, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредиту в розмірі 11 000,00 грн., однак як вбачається з матеріалів справи сума кредиту, що була сплачена первісним кредитором на картку відповідача складає 10 000,00 грн., що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» № 1289/10 від 30.10.2024, листом АТ «Універсал Банк» № БТ/Е- від 15.07.2025, та вказано в договорі кредитної лінії № 00-9738323 від 24.04.2024, додатку №1 до цього договору - графік платежів, паспорті споживчого кредиту, детальному розрахунку заборгованості.
Як вбачається з матеріалів справи пунктом 1.6. кредитного договору передбачено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10% від суми кредиту, що складає 1000,00 грн., яку згідно п. 3.4. кредитного договору позичальник зобов`язаний сплатити до 19.04.2025.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про включення позивачем комісії в розмірі 1000,00 грн. в розмір загальної заборгованості по кредиту. Однак заборгованість по тілу кредиту і заборгованість по комісії мають різну правову природу виникнення і обгрунтування, а тому з врахуванням, що позивач в позові не заявляє вимоги про стягнення заборгованості по комісії , а також неможливість виходу суду за межі позовних вимог, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 000,00 грн.
З врахуванням відсутності заперечень відповідача проти позовних вимог, в тому числі і щодо стягнення відсотків за користування кредитом, суд вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості із зазначеним періодом нарахування, що здійснено у визначених договором межах строку кредитування, а також розміром нарахованих відсотків належним та достатнім доказом наявності зазначеної заборгованості, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 12 642,00 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.
Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав такі докази: договір про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, укладений між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС», в особі керівника Полякова О.В. Обсяг виконаних робіт визначений вказаним договором про надання правничої допомоги, Додатковою угодою № 3 до договору про надання правової допомоги, протоколом погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги та Актом прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, згідно з якими позивачу - ТОВ «ФК «ЕЙС» надано правничу (правову) допомогу на загальну суму 7 000, 00 грн.
Судові витрати складають судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує , чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У розумінні умов частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.
Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.
У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують
з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Суд врахував, що відповідач не подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, доводів щодо неспівмірності витрат не заявляв.
Правнича допомога, надана позивачу в суді, полягала у вивченні матеріалів справи, поданні позовної заяви, підготовці та направленні клопотання про витребування доказів та адвокатського запиту. Правова допомога адвоката становить 7000,00 грн. Будь-яких інших процесуальний дій адвокатом не вчинялось. Крім того, розгляд справи відбувався без участі позивача та його представника.
Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Врахувавши конкретні обставини цієї справи, суд дійшов переконання, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на їх обсяг, що включав вивчення матеріалів справи, подання позовної заяви, підготовку на та подання клопотання про витребування доказів та адвокатського запиту, а тому заявлений позивачем розмір судових витрат, понесених в суді, підлягає зменшенню з 7000,00 грн до 4 000, 00 грн.
Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2319,93 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 274, 280-282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2319 (дві тисячі триста дев`ятнадцять) гривень 93 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», , адреса місцезнаходження: 02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005);

Представник позивача - Поляков Олексій Володимирович, РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: м. Київ, вул. Рогозівська, 4/16;

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 10 вересня 2025 року.

Суддя І.В. Лівер