С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/8924/25
В справі 752/5434/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

04 вересня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретарів Семененко А.Д., Левіцької Н.О.,

представника Позивача - ОСОБА_2,

представника Відповідача - адвоката Малого В.В.,

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-Солом`янка» про визнання протиправними дій щодо нарахування комунальних послуг.

IІ. Описова частина

Позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-Солом`янка» про визнання протиправними дій щодо нарахування комунальних послуг надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва 25 лютого 2025 року.

Ухвалою цього суду від 10 березня 2025 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін на 27 серпня 2025 року.

ОСОБА_1 звертається до суду з вимогою визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-Солом`янка» щодо нарахування плати за комунальні послуги, зокрема в галузі постачання електричної енергії та утримання будинку і прибудинкової території.

Зокрема, Позивач наполягає на тому, що Відповідач протиправно здійснює нарахування за постачання електричної енергії. Позивач зазначає, що Відповідач не має ліцензії від НКРЕКП на таку діяльність, а тому договір від 01.10.2009 між сторонами є нікчемним. Крім того, на думку ОСОБА_1 , Відповідач неправомірно встановлював тарифи (наприклад, 1,68 грн за кВт), не брав на баланс мережі будинку та отримував платежі на власний рахунок, порушуючи норми закону. Це призвело до дублювання платежів з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», що суперечить ст. 61 Конституції про заборону подвійної відповідальності.

Щодо послуг з утримання будинку та прибудинкової території, на думку ОСОБА_1 , Відповідач неправомірно вводив додаткові платежі (наприклад, за ремонт і консьєржів), які не передбачені законом, та застосовував завищені тарифи. Тариф 2,87 грн/кв.м, встановлений розпорядженням КМДА від 31.08.2009, був чинним до 2019 року, але Відповідач з березня 2018 року застосовував 9,62 грн/кв.м на підставі протиправного розпорядження №211 від 12.02.2018, яке суди визнали незаконним. Позивач також посилається на судові рішення, де встановлено використання необґрунтованих даних про площі та кількість мешканців, що призвело до завищення платежів.

Крім того, Позивач скаржиться на нарахування під час перерв у наданні послуг з управління багатоквартирним будинком. Під час російського вторгнення (в період з 24.02.2022 по 28.05.2022) та стабілізаційних відключень електроенергії (у періоди 2022-2024 років) послуги не надавалися: прибирання, обслуговування ліфтів, систем опалення тощо виконували самі мешканці. Відповідач не враховував ці перерви, порушуючи ст. 16 Закону про житлово-комунальні послуги, та не надавав первинних бухгалтерських документів для підтвердження виконаних робіт. Крім того, нарахування річних та інфляційних втрат суперечить нормам ЦК України під час воєнного стану та карантину.

Інше порушення, з позиції Позивача, стосується неправомірного користування майном територіальної громади Києва. Відповідач не отримував дозволу на використання електромереж та земельної ділянки (кадастровий номер :72:005:0048), яка перебувала в оренді у ТОВ «Видавництво «Вечірня Зоря» до 31.10.2024. Це призвело до завищення параметрів для розрахунку тарифів, включаючи площі прибудинкової території та мереж.

02 червня 2025 року до суду надійшов відзив Відповідача У відзиві Відповідач заперечував проти задоволення позову, стверджуючи, що послуги з утримання будинку та постачання електроенергії надавалися належним чином на підставі акту державної приймальної комісії від 21 липня 2008 року, рішення зборів співвласників будинку від 09 червня 2016 року про призначення управителем, договорів з виробниками послуг та тарифів, затверджених Київською міською державною адміністрацією.

Відповідач наголошував, що факт відсутності договору не звільняє споживача від оплати фактично наданих послуг, а питання обґрунтованості нарахувань вже вирішувалося в іншій справі про стягнення заборгованості (справа № 760/18746/23), де преюдиціальним рішенням суду першої інстанції від 20 грудня 2023 року, залишеним без змін апеляційною інстанцією, борг стягнуто. Відповідач також просив відмовити в позові через обраний Позивачем неефективний спосіб захисту та покласти на нього судові витрати.

20 червня 2025 року Позивачем подано відповідь на відзив, у якій він спростовував аргументи Відповідача, стверджуючи, що останній не довів наявність договорів з ліцензованими постачальниками електроенергії та технічної документації на будинок, посилаючись на відповіді органів влади та витяги з реєстрів, які нібито підтверджують відсутність таких документів.

09 липня 2025 року надійшли заперечення Відповідача на відповідь на відзив, яких представник ТОВ «Житлосервіс-Солом`янка» відхиляв доводи Позивача як необґрунтовані, стверджуючи, що надані ним докази не спростовують законності нарахувань, а питання управління будинком та постачання послуг вже оцінені в попередній справі.

20 серпня 2025 року Позивачем подані додаткові пояснення, в яких він розвивав аргументи про неналежне управління будинком Відповідачем, посилаючись на відсутність акту приймання-передачі технічної документації від забудовника, порушення норм щодо передачі документації та договорів з енергопостачальниками, стверджуючи, що це робить нарахування незаконними, та просив врахувати ці пояснення при вирішенні справи по суті, задовольнивши позов.

У судовому засіданні Позивача та його представник, а також представник Відповідача підтримали свої позиції, викладені в заявах по суті справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Суд, заслухавши представників Сторін, які виклали свої позиції щодо законності нарахувань за комунальні послуги, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки обраний спосіб захисту є неефективним, а питання про законність нарахування Відповідачем заборгованості з оплати комунальних послуг вже вирішене в іншому провадженні.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, і спосіб захисту має бути ефективним, таким, що дійсно поновлює порушене право, а не просто декларує його порушення.

У цій справі Позивач обрав спосіб захисту у вигляді визнання дій Відповідача протиправними щодо нарахування плати за комунальні послуги, не вимагаючи при цьому стягнення чи повернення коштів, скасування боргу або іншого матеріального результату, що могло б безпосередньо усунути наслідки нібито незаконних дій, а лише прагнучи констатації протиправності, яка сама по собі не змінить статус заборгованості та не поновить права в повному обсязі.

Як свідчить усталена судова практика, зокрема постанова Верховного Суду від 8 квітня 2020 року у справі № 462/5889/16-ц, відносини в сфері житлово-комунальних послуг базуються на договірних засадах, але зобов`язання сплачувати за послуги виникають навіть за відсутності формального договору, якщо послуги надавалися фактично.

Позов про визнання нарахувань безпідставними чи протиправними за комунальні послуги не є належним способом захисту прав споживачів, якщо він заявлений окремо від вимог про стягнення заборгованості, оскільки такий позов по суті є претензією, яка не передбачена законодавством як самостійний спосіб захисту, і не призводить до ефективного поновлення прав, бо не усуває самої заборгованості чи її наслідків. Споживач має оскаржувати правильність нарахувань саме як заперечення в межах судового розгляду позову про стягнення боргу, надаючи відповідні докази. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 462/1232/23, де підкреслено, що факт відсутності договору не звільняє споживача від оплати фактично наданих послуг, а оскарження нарахувань поза контекстом стягнення не є ефективним, оскільки не забезпечує реального захисту інтересів, і подібні вимоги часто слугують спробою обійти остаточні рішення в суміжних спорах.

Більше того, питання обґрунтованості нарахувань, на які посилається Позивач у своїх заявах, включаючи детальні посилання на відсутність технічної документації, договорів з постачальниками та неналежне управління будинком, вже було предметом розгляду в іншій цивільній справі між тими ж сторонами - справі № 760/18746/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-Солом`янка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, де Позивач мав повну можливість викласти свої заперечення щодо законності дій Відповідача, надати докази про нібито порушення норм і відсутність підстав для нарахувань, але суд, оцінивши всі обставини, дійшов висновку про їх обґрунтованість.

Так, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року зазначений позов задоволено, стягнуто з Позивача 67115,87 грн основної заборгованості, 5478,98 грн 3% річних, 26532,25 грн інфляційних втрат та 2684,00 грн судового збору, встановивши, що послуги надавалися на підставі акту прийняття будинку, рішень співвласників, затверджених тарифів, і відсутність договору не звільняє від оплати фактично спожитих послуг.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року апеляційну скаргу Позивача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з детальним аналізом аргументів про нібито неналежне управління та відсутність документації, які були визнані необґрунтованими.

Згодом, 04 червня 2025 року, Київський апеляційний суд, розглядаючи заяву Позивача про перегляд постанови від 12 березня 2025 року за нововиявленими обставинами, зокрема через нібито відсутність участі в засіданні з незалежних причин, задовольнив заяву, скасував постанову від 12 березня 2025 року, але, переглядаючи справу по суті з урахуванням усіх доводів, залишив без задоволення апеляційну скаргу Позивача та без змін рішення суду першої інстанції від 20 грудня 2023 року, підтвердивши всі висновки про законність нарахувань і обов`язок оплати.

Таким чином, рішення про стягнення заборгованості набрало законної сили, і висновки суду в цій справі щодо факту надання послуг Відповідачем, обґрунтованості нарахувань за утримання будинку та постачання електроенергії, обов`язку споживача сплачувати за фактично надані послуги незалежно від формального договору та відсутності підстав для звільнення від платежів є преюдиціальними відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, що означає, що встановлені в попередній справі факти не підлягають повторному доведенню в цій справі, оскільки сторони, предмет і підстави позову тісно пов`язані з тими ж правовідносинами щодо нарахувань за ті самі періоди та послуги.

У попередній справі суд встановив, що будинок обслуговується Відповідачем з 21 липня 2008 року на підставі акту державної приймальної комісії, а з 09 червня 2016 року - як управитель за рішенням зборів співвласників. Послуги надавалися фактично, тарифи затверджені Київською міською державною адміністрацією, а відсутність договору не звільняє від оплати, в той час як ОСОБА_1 не спростував ці обставини, не надав переконливих доказів несплати чи ненадання послуг.

Ці висновки безпосередньо стосуються аргументів Позивача в поточній справі про нібито відсутність технічної документації, договорів з постачальниками, неналежне управління та порушення законодавства, які були оцінені та відхилені в контексті стягнення, з урахуванням наданих доказів і відповідей органів влади, подібних до тих, що наведені Позивачем у даній справі.

Заявляючи нині вимогу про визнання дій протиправними, ОСОБА_1 фактично намагається переглянути результати попереднього спору, що суперечить принципам остаточності судових рішень (res judicata), правової визначеності та заборони повторного розгляду тих самих питань між тими ж сторонами, оскільки призвело б до ризику суперечливих судових рішень щодо одних і тих же правовідносин, порушуючи стабільність цивільного обороту.

Суд роз`яснює, що Позивач мав повну можливість доводити безпідставність нарахувань саме в межах справи про стягнення заборгованості, подаючи заперечення, докази про відсутність документації, порушення норм та апеляційні скарги, і цим правом він сповна скористався.

Станом на сьогодні спір про обґрунтованість дій Відповідача вже вирішений остаточно, і процесуальної можливості переглянути його результати в іншій справі з подібними вимогами немає, оскільки це призвело б до дублювання розгляду та порушення принципів ефективності судочинства.

Крім того, як вже зазначено вище, обраний спосіб захисту не є ефективним, оскільки визнання дій протиправними без зв`язку зі стягненням боргу не усуне наслідків нарахувань, не скасує заборгованість і не поновить права Позивача в повному обсязі, а лише створить паралельний спір, що суперечить меті цивільного судочинства (постанова Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 629/760/24).

Враховуючи преюдиціальність висновків попередньої справи, неефективність обраного Позивачем способу захисту та відсутність підстав для повторного розгляду тих самих обставин, позов не може бути задоволений, а спроба Позивача через цю справу переглянути попередні висновки суду є необґрунтованою.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-Солом`янка»; адреса: м. Київ, вул. Будіндустрії, 5; .

Суддя: