Провадження №: 4-с/755/108/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" серпня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Лазоришин А.В.,

скаржника - ОСОБА_1 ,

представника скаржника - Худякова А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення дії та бездіяльність Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СТМ-24», заінтересована особа: Тетіївський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

у с т а н о в и в :

27.06.2025 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на рішення дії та бездіяльність державної виконавчої служби, у якій просить: визнати протиправною бездіяльність Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна та коштів боржника, а також не зняття з розшуку майна боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_2; зобов`язати уповноважену особу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна та коштів боржника, а також зняти з розшуку майно боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_2 і вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна боржника.

Вимоги скарги мотивовано тим, що згідно ухвали від 23.07.2024 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі №755/11087/14-ц видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Оберемко Р.А. від 18.12.2013 року по справі № 1324/13 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Вуд Технолоджі», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 1 342 211,43 грн., витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом у сумі 13 822,11 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Вуд Технолоджі» на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» судовий збір в розмірі 81,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» судовий збір в розмірі 81,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» судовий збір в розмірі 81,20 грн. 15.08.2014 року Тетіївським РВДВС ГТУЮ у Київській області відкрите виконавче провадження НОМЕР_2 за виконавчим листом №6/755/3757 від 01.08.2024 року виданим Дніпровським районним судом м. Києва. Постановою Тетіївського РВДВС ГТУЮ у Київській області від 19.08.2014 року арештоване майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Постановою Тетіївського РВДВС ГТУЮ у Київській області від 29.08.2014 року арештовані кошти боржника на всіх його рахунках. Постановою Тетіївського РВДВС ГТУЮ у Київській області від 17.09.2014 року оголошено в розшук майно боржника. Постановою Тетіївського РВДВС ГТУЮ у Київській області від 30.10.2015 року ВП закінчене на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «про виконавче провадження» у зв`язку з направленням виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС. Залишок боргу склав 248430,10 грн. 06.09.2016 року Дніпровським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрите виконавче провадження НОМЕР_3 за зазначеним вище виконавчим документом на залишок боргу в розмірі 248430,10 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2017 року замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «Укргазпромбанк» на ТОВ «СТМ-24». Постановою Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 29.06.2017 року виконавчий лист повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». 03.10.2024 року скаржник звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з проханням надати реквізити для погашення заборгованості та інших платежів і зняття арешту в межах ВП НОМЕР_2, НОМЕР_3. 15.11.2024 року скаржник отримав відповідь виконавчої служби про те, що матеріали ВП НОМЕР_3 знищені, а зняти арешти не вбачається за можливе. 03.01.2025 року представник скаржника направив до стягувача ТОВ «СТМ-24» запит про надання інформації щодо кредиторської заборгованості скаржника з метою її погашення, однак запит повернувся відправнику без вручення адресату. 03.06.2025 року представник скаржника звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою в якій просив поновити виконавче провадження зняти майно боржника з розшуку та зняти арешти з майна і коштів боржника, а також вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна боржника. Відповіді на вказане звернення скаржник не отримав. Наявність протягом тривалого часу не скасованих арештів майна боржника за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Скаржник в судовому засіданні підтримав вимоги скарги з підстав викладених у ній та просить скаргу задовольнити.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав вимоги скарги з підстав викладених у ній, просить скаргу задовольнити і додатково пояснив суду, що виконавче провадження завершене, його матеріали знищені, звернення до ВДВС результату не дали. Скаржник також звертався до стягувача аби погасити залишок заборгованості, але направлена стягувачу кореспонденція повернулась без вручення адресату. Виконавчий лист був повернутий стягувачу через відсутність у боржника майна. Повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся і арешти майна боржника безпідставно тривають вже вісім років.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Суд, вислухавши пояснення скаржника та його представника, дослідивши матеріли справи, оцінивши всі зібрані по справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 447-1 ЦПК України передбачено, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За змістом ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Положеннями ст. 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2014 року у справі №755/11087/14-ц (провадження №6/755/3757/14) виданий виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Оберемко Р.А. від 18.12.2013 року по справі № 1324/13 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Вуд Технолоджі», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 1 342 211,43 грн., витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом у сумі 13 822,11 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Вуд Технолоджі» на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» судовий збір в розмірі 81,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» судовий збір в розмірі 81,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» судовий збір в розмірі 81,20 грн.

Убачається, що за виданим судом виконавчим листом відносно боржника ОСОБА_1 15.08.2014 року Тетіївським РВДВС ГТУЮ у Київській області було відкрите виконавче провадження НОМЕР_2.

В межах зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем Тетіївського РВДВС ГТУЮ у Київській області 19.08.2014 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 29.08.2014 року винесено постанову про арешт коштів боржника, а 17.09.2014 року прийнято постанову про розшук майна боржника.

Постановою державного виконавця Тетіївського РВДВС ГТУЮ у Київській області від 30.10.2015 року виконавче провадження НОМЕР_2 закінчене на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» від 1999 року (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС). Залишок боргу склав 248430,10 грн.

Із матеріалів справи убачається, що державний виконавець Тетіївського РВДВС ГТУЮ у Київській області прийнявши постанову про закінчення виконавчого провадження не зняв накладені в межах ВП арешти з майна та коштів боржника та не припинив розшуку майна боржника.

За змістом п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року , виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належність до іншого відділу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З наведеного слідує, що державний виконавець Тетіївського РВДВС ГТУЮ у Київській області прийнявши постанову про закінчення виконавчого провадження без зняття арештів з майна та коштів боржника та без припинення розшуку його майна діяв правомірно, що прямо випливає з положень ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, якими встановлено обмеження щодо зняття арешту з майна боржника та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення у разі закінчення виконавчого провадження в зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби.

У подальшому, 06.09.2016 року за виданим судом виконавчим листом із залишком заборгованості в сумі 248430,10 грн. державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Київ, ГТУЮ у м. Києві відкрите виконавче провадження НОМЕР_3.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2017 року у справі №755/11087/14-ц, замінено сторону виконавчого провадження - стягувача: Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк» (м. Київ, вул. Дніпровська набережна,13) на стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «СТМ-24» (код ЄДРОПУ 38209380, м. Черкаси, бульв. Шевченка, 145, офіс 225) у виконавчому провадженні відкритому Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві з примусового виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18.12.2013 року по справі № 1324/13 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Вуд Технолоджі», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» заборгованості в розмірі 1 342 211,43 грн. та витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом у сумі 13 822,11 грн.

Постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Київ, ГТУЮ у м. Києві від 29.06.2017 року виконавчий лист у виконавчому провадженні НОМЕР_3 щодо боржника ОСОБА_1 повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Положеннями ч.ч. 3, 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Із наведених норм законодавства вбачається, що державний виконавець прийнявши постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без зняття накладених арештів на майно та кошти боржника діяв правомірно, оскільки ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений виключний перелік підстав за яких знімається арешт з майна боржника при повернення виконавчого документа стягувачу і положення п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» до такого переліку не відносяться.

За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Ураховуючи зазначене, стягувач мав право повторно пред`явити виконавчий лист до виконання до 29.06.2020 року.

Разом з цим, із даних АСВП встановлено, що стосовно ОСОБА_1 відсутні відкриті виконавчі провадження, отже строк пред`явлення виконавчого листа до повторного виконання стягувачем пропущений.

Своїм листом від 15.11.2024 року Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив скаржника, що перевіркою АСВП встановлено що на виконанні у відділу перебувало виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №6/755/37457 від 01.06.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» боргу в розмірі 248430,10 грн. Вказаний виконавчий документ надійшов до відділу від Тетіїського РВДВС ГТУЮ у Київській області. 29.06.2017 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу. Виконавче провадження знищене за закінченням строків зберігання, тому задовольнити звернення боржника не виявляється можливим. У листі начальник ВДВС послався на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а також звернув увагу боржника, що згідно положень наведеної норми, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.04.2025 року, стосовно боржника ОСОБА_1 наявний запис про обтяження (арешт нерухомого майна, заборона на його відчуження) №6806870 зареєстрований 27.08.2014 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП НОМЕР_2, виданий 19.08.2014, видавник: державний виконавець Колесник В.Ю.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частинами 1, 2 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

За встановлених судом обставин, як державний виконавець Тетіївського РВДВС ГТУЮ у Київській області приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, так і державний виконавець Дніпровського РВДВС м. Київ, ГТУЮ у м. Києві приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу діяли правомірно не знявши арешти при закінченні виконавчого провадження та при поверненні виконавчого документу стягувачу.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначений вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з майна боржника.

Так, згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Жодна з підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з майна виконавцем у даній справі не встановлена.

Вказаний перелік не містить підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна божника за обставин встановлених у цій справі.

Поряд із цим, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право суду зняти арешт з майна у всіх інших випадках.

Питання правомірності бездіяльності суб`єкта оскарження, порушеного стороною виконавчого провадження віднесено до регулювання розділом VII ЦПК України яким передбачено прийняття рішення зобов`язального характеру в разі обґрунтованості скарги (неправомірності оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності), а зміст приписів ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у випадках не віднесених до підстав, обумовлених ч. 4 ст. 59 цього Закону - арешт знімається за рішенням суду.

До таких випадків, коли арешт знімається за рішенням суду можна віднести обставини за яких виконавче провадження відсутнє (завершене, знищене тощо), стягувач майнових претензій не має, а арешт майна боржника безпідставно триває довгий час.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Поряд із цим, наявність на теперішній час арешту майна боржника жодним чином не співвідноситься з метою застосування такого обтяження, визначеного наведеною нормою Закону України «Про виконавче провадження» та подальше збереження арешту майна боржника не спрямоване на забезпечення виконання рішення суду, що є основною метою арешту у виконавчому провадженні, і відтак такий арешт лише безпідставно впливає на обсяг прав скаржника, як власника арештованого майна, ураховуючи наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Разом з цим, судом встановлено, що стосовно скаржника відсутні відкриті виконавчі провадження, в яких він є боржником, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив, матеріали виконавчого провадження знищені за терміном зберігання, а арешт триває довгий час.

За таких обставин вбачається порушення прав боржника, як власника майна, на користування та розпорядження таким майном у зв`язку з існуючим обтяженням майна у вигляді арешту, за рахунок якого в зв`язку із наведеними обставинами не може бути забезпечене реальне виконання рішення суду за відсутності виконавчого провадження та спливу строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Установивши порушення прав скаржника, як власника майна, суд має відновити такі права керуючись положеннями ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає право суду зняти арешт з майна у всіх інших випадках.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб`єкт оскарження не має законодавчих повноважень здійснювати зняття арешту у знищеному виконавчому провадженні, яке завершене поверненням виконавчого листа стягувачеві, відтак суд не може зобов`язувати особу вчинити дії, які суперечать закону.

Вказане ще раз підтверджує, що у таких випадках арешт знімається саме рішенням суду.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, шляхом зняття арештів судом, які були накладені постановами державного виконавця при здійсненні виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 76-81, 89, 259-261, 353-355, 447-451 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення дії та бездіяльність Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СТМ-24», заінтересована особа: Тетіївський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити частково.

Зняти арешт з майна ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), що накладений постановою Тетіївського РВДВС ГТУЮ у Київській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.08.2014 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 (номер запису про обтяження 6806870; дата державної реєстрації обтяження 27.08.2014).

Зняти арешт з коштів на всіх банківських рахунках ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), що накладений постановою Тетіївського РВДВС ГТУЮ у Київській області про арешт коштів боржника від 29.08.2014 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2.

Зняти з розшуку майно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), оголошеного постановою Тетіївського РВДВС ГТУЮ у Київській області про розшук майна боржника від 17.09.2014 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 03.09.2025 року.

Суддя -