АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року

м. Чернівці

cправа № 717/2796/24

провадження 22-ц/822/474, 488/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Мостолюк А.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Акціонерного товариства «Укртрансгаз» Дем`янової Каріни Олександрівни

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Укртрансгаз»

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2025 року, головуючий у першій інстанції Туржанський В.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у листопаді 2024 року звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначала, що з січня 2017 року перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Укртрансгаз», з липня 2021 року переведена на посаду начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Наказом від 07 жовтня 2024 року №674-к звільнена з посади начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення Акціонерного товариства «Укртрансгаз» у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вважала, що звільнення відбулося з порушенням законодавства про працю, у зв`язку із фіктивним скороченням штату.

Посилалася на створення Акціонерним товариством «Укртрансгаз» нових підрозділів, зокрема, правничого департаменту, який є аналогічним за функціональним призначенням діючим підрозділам юридичної служби, введення аналогічних посад, штучне позбавлення робочих функцій, тривалу дискримінацію, пов`язану із вилученням з робочих комісій, переміщення з центрального офісу у інший, припиненням надання робочого завдання.

Крім того, вказувала, що Акціонерним товариством «Укртрансгаз» створено нові структурні підрозділи без рішення загальних зборів Акціонерного товариства «Укртрансгаз» незаконно, на порушення статуту Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Зазначала, що була ознайомлена із попередженням про вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників 24 липня 2024 року.

ОСОБА_1 із запропонованих Акціонерним товариством «Укртрансгаз» було обрано посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності, начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель та начальника відділу винагород та компенсацій.

Після чого Акціонерним товариством «Укртрансгаз» посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності було штучно виведено зі штатного розпису з метою позбавлення можливості зайняття посади.

За протоколом засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі від 04 липня 2024 року №01 досліджувалось переважне право ОСОБА_1 на залишення на роботі серед 5 працівників, які були звільнені, без урахування працівників, які займають аналогічні посади.

Протоколом комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі від 18 вересня 2024 року №03 відмовлено ОСОБА_1 у визначенні переважного права на залишення на роботі на посаді начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель.

Посилалася на наявність у ОСОБА_1 переважного права на залишення на роботі, не урахування кваліфікації і продуктивності праці, тривалого безперервного стажу, що ОСОБА_1 є матір`ю двох малолітніх дітей, один з яких має інвалідність, єдиним годувальником родини.

Просила визнати незаконним та скасувати наказ від 07 жовтня 2024 року №674-к про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді, з якої вона була звільнена наказом від 07 жовтня 2024 року №674-к.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 жовтня 2024 року по день ухвалення рішення.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць.

Також ОСОБА_1 у грудні 2024 року звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про припинення дистанційної роботи та встановлення факту мобінгу під час здійснення трудової діяльності.

Вказувала, що Акціонерним товариством «Укртрансгаз» до прийняття наказу від 07 жовтня 2024 року №674-к про звільнення протягом значного часу вчинялися системні та тривалі дії, які містять ознаки мобінгу.

Також Акціонерним товариством «Укртрансгаз» прийнято наказ від 18 вересня 2024 року №628-К про припинення дистанційної роботи ОСОБА_1 , який є незаконним.

Зазначала, що наказом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 01 березня 2023 року №116 було припинено дистанційну роботу керівників усіх ланок.

Після чого наказом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 15 березня 2023 року №179-к було запроваджено дистанційну роботу для ОСОБА_1 по дату завершення воєнного стану.

Посилалася на те, що є матір`ю двох дітей, один із яких має інвалідність, є можливим виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків дистанційно.

Вважала, що обов`язком роботодавця є організація дистанційної форми роботи.

Вказувала на вчинення Акціонерним товариством «Укртрансгаз» дій у формі психологічного тиску, безпідставного виокремлення ОСОБА_1 із колективу шляхом відсторонення від виконуваних функціональних обов`язків, нерівномірного розподілу роботодавцем навантаження і завдань, виключення ОСОБА_1 зі складу постійних комісій, припинення запрошення на наради, ігнорування службової записки безпосереднього керівника ОСОБА_1 , яка була подана 26 січня 2024 року, про заохочення ОСОБА_1 за якісне представлення інтересів товариства у справі №143-26.13/64-19.

Просила визнати незаконним та скасувати наказ від 18 вересня 2024 року №628-к про припинення дистанційної роботи ОСОБА_1 .

Встановити факт мобінгу щодо ОСОБА_1 під час здійснення трудової діяльності.

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 12 лютого 2025 року об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із справою за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про припинення дистанційної роботи, встановлення факту мобінгу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2025 року у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про припинення дистанційної роботи, встановлення факту мобінгу під час здійснення трудової діяльності задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 18 вересня 2024 року №628 про припинення дистанційної роботи ОСОБА_1 начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення з 23 вересня 2024 року.

У позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про скасування наказу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 18 вересня 2024 року №628 про припинення дистанційної роботи та встановлення факту мобінгу під час здійснення трудової діяльності відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 1211 грн 20 коп. у рахунок відшкодування судових витрат, понесених по сплаті судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2025 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, встановлення факту мобінгу під час здійснення трудової діяльності скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати наказ Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 07 жовтня 2024 року № 674-к про звільнення незаконним і скасувати; поновити ОСОБА_1 на посаді; стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 жовтня 2024 року по день ухвалення судового рішення; встановити факт мобінгу щодо ОСОБА_1 під час здійснення трудової діяльності.

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» в апеляційній скарзі просить рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2025 року в частині визнання незаконним наказу від 18 вересня 2024 року №628-к про припинення дистанційної роботи скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним наказу від 18 вересня 2024 року №628-к про припинення дистанційної роботи.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, наявності посади начальника відділу правничого супроводу господарської діяльності, яка є рівноцінною посаді начальника відділу загально-правової роботи, яку обіймала ОСОБА_1 до звільнення, порушення Акціонерним товариством «Укртрансгаз» переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі.

За протоколом засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі від 04 липня 2024 року №01 досліджувалось переважне право на залишення на роботі серед 5 працівників, які були звільнені.

Вважає, що роботодавець мав провести визначення переважного права на залишення на роботі між працівниками аналогічних посад, зобов`язаний був дослідити преважне право на залишення на роботі з урахуванням працівників, які займають посади начальників відділу та начальника правничого департаменту.

Посилається на те, що 08 серпня 2024 року подала заяву про розгляд питання про призначення на посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності, яка була запропонована Акціонерним товариством «Укртрансгаз».

Проте, Акціонерним товариством «Укртрансгаз» було штучно виведено зі штатного розпису посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності з метою позбавлення можливості претендувати на зайняття цієї посади.

Поза увагою суду першої інстанції залишилося створення Акціонерним товариством «Укртрансгаз» штучних перешкод з метою протидії працевлаштуванню ОСОБА_1 , відмова у працевлаштуванні ОСОБА_1 за обраними вакансіями.

Вказує на порушення положень статуту Акціонерного товариства «Укртрансгаз» при створенні самостійних структурних підрозділів, не легітимності комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі та прийнятих нею рішень.

Вважає, що відсутність кваліфікації, необхідної для зайняття посад, не може бути встановлена лише простим зазначенням того, що у вказаному напрямку ОСОБА_1 до цього часу не працювала, оскільки така кваліфікація (напрямки роботи) охоплюється освітою, яка є у ОСОБА_1 , а також досвідом роботи, здобутим під час виконання трудових обов`язків.

Судом першої інстанції не застосовано статтю 5-1 КЗпП України, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, вчинення роботодавцем з жовтня 2023 по жовтень 2024 таких дій як одностороннє припинення розподілу позивачці вхідної кореспонденції; неодноразові спроби позбавити права дистанційної роботи; виключення із постійних робочих комісій, де вона виконувала функціонал не один рік; спроби її усунення від роками супроводжуваної значної справи на важливому її етапі; ігнорування (відмова у розгляді) пропозиції безпосереднього керівника щодо преміювання.

Всупереч цьому, судом першої інстанції не надано оцінку таким діям роботодавця у їх сукупності, тривалості, систематичності, аж до моменту звільнення ОСОБА_1 .

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано дискреційні повноваження та право роботодавця на скасування наказу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про дистанційну роботу, не надано належної оцінки наказу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 01 березня 2023 року № 116, яким з 06 березня 2023 було припинено дистанційну роботу керівників усіх ланок управління апаратів товариства, а з 01 квітня 2023 року було припинено дистанційну роботу для усіх працівників апаратів товариства.

Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці є його виключним повноваженням власника, який вправі самостійно визначати найбільш вигідні умови здійснення ним своєї господарської діяльності, і суд не вправі обговорювати та вирішувати питання про доцільність таких змін в організації виробництва і праці.

Зміст положень статті 60-2 КЗпП України регламентує, що працівник може працювати дистанційно, однак лише виключно за відповідним рішенням (погодженням) роботодавця. Роботодавець самостійно вирішує, чи може та чи інша робота виконуватися працівником поза межами підприємства, реалізовувати йому або не реалізовувати своє дискреційне право, як роботодавця, а не обов`язок.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві Акціонерне товариство «Укртрансгаз» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укртрансгаз» підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про встановлення факту мобінгу під час здійснення трудової діяльності суд першої інстанції послався на встановлення, що у Акціонерному товаристві «Укртрансгаз» мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності працівників.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 24 липня 2024 року була попереджена про вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників, неодноразовао була ознайомлена з вакантними посадами.

При цьому судом першої інстанції зазначено про відсутність доказів, що Акціонерним товариством «Укртрансгаз» не запропоновано ОСОБА_1 всі вакантні посади.

Водночас суд першої інстанції вважав, що Акціонерним товариством «Укртрансгаз» належним чином виконано вимоги статті 49-2 КЗпП України.

Переважне право ОСОБА_1 на залишення на роботі не могло бути реалізовано, оскільки скорочено одну посаду начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення, яку займала ОСОБА_1 , застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають однакові посади.

Судом першої інстанції встановлено, що Акціонерним товариством «Укртрансгаз» відмовлено ОСОБА_1 у призначенні на обрані нею вакантні посади уповноваженого із антикорупційної діяльності, оскільки таку посаду було виведено із штатного розпису, начальника відділу винагород та компенсацій з підстав, що освіта та досвід роботи ОСОБА_1 не відповідають фаху, начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель через неявку ОСОБА_1 на засідання комісії для оцінки її відповідності кваліфікаційним вимогам.

Суд першої інстанції вважав, що дії Акціонерного товариства «Укртрансгаз», які ОСОБА_1 зазначила як прояв мобінгу, не свідчать про вчинення роботодавцем тривалих умисних дій або бездіяльності, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності ОСОБА_1 , її ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення нею трудових прав та обов`язків.

При цьому судом першої інстанції зазначено, що у матеріалах справи відсутні докази, що з кінця 2023 року роботодавцем припинено розподіл ОСОБА_1 завдання та вхідної кореспонденції, не отримання ОСОБА_1 у 2024 році документів для опрацювання.

Вилучення ОСОБА_1 із складу комісії щодо розгляду питань щодо надання гарантій, компенсацій та пільг наказом акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 19 січня 2024 року №34, виведення ОСОБА_1 зі складу комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі наказом акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 05 січня 2024 року №3, вилучення ОСОБА_1 із складу комісії з питань надання працівникам безвідсоткових позик наказом акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 19 січня 2024 року №33 не свідчить про систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності ОСОБА_1 , її ділової репутації.

Твердження ОСОБА_1 по те, що роботодавцем безпідставно проігноровано службову записку безпосереднього керівника ОСОБА_1 про заохочення за якісне представлення інтересів товариства , яка була подана 26 січня 2024 року, є припущенням, оскільки заохочення працівника є правом, а не обов`язком роботодавця.

Крім того, встановлене судом одноразове порушення законодавства про працю щодо ОСОБА_1 не свідчить про вчинення мобінгу.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про припинення дистанційної роботи частково суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність суб`єктивного права ОСОБА_1 працювати на умовах дистанційної роботи та порушення цього права, невідповідність наказу в.о. генерального директора Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 18 вересня 2024 року №628-к вимогам статті 60-2 КЗпП України.

Мотивовано такі висновки суду першої інстанції тим, що ОСОБА_1 в період з 20 березня 2023 року працювала на умовах дистанційної роботи, як мати двох дітей віком до 15 років, дитини з інвалідністю мала право працювати на умовах дистанційної роботи а роботодавець мав для цього відповідні ресурси та засоби, відсутні докази, що виконувана ОСОБА_1 робота змінилася.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 про скасування наказу в.о. генерального директора Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 18 вересня 2024 року №628-к, судом першої інстанції враховано звільнення ОСОБА_1 на час розгляду справи, скасування наказу про припинення її дистанційної роботи за таких обставин є неналежним способом захисту.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в частині, що оскаржується, наведеним нормам не відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 наказом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 13 липня 2021 року №480-к ОСОБА_1 переведена на посаду начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Наказом в.о. генерального директора акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 20 червня 2024 року №432 затверджено та введено в дію з 20 червня 2024 року зміни до штатного розпису працівників апарату акціонерного товариства «Укртрансгаз», згідно до яких виведено із штатного розпису працівників апарату акціонерного товариства «Укртрансгаз» посаду начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення.

Відповідно до попередження про вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників ОСОБА_1 попереджено про звільнення та ознайомлена з переліком вакантних посад на 23 аркушах 24 липня 2024 року, що засвідчено підписом ОСОБА_1 .

Згідно із переліком вакантних посад Акціонерного товариства «Укртрансгаз» станом на 01 серпня 2024 року ОСОБА_1 ознайомлена з переліком вакантних посад 08 серпня 2024 року, що засвідчено підписом ОСОБА_1 .

На підставі переліку вакантних посад Акціонерного товариства «Укртрансгаз» станом на 16 серпня 2024 року ОСОБА_1 ознайомлена з переліком вакантних посад 27 серпня 2024 року, що засвідчено підписом ОСОБА_1 .

З переліку вакантних посад Акціонерного товариства «Укртрансгаз» станом на 01 вересня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлена з переліком вакантних посад 04 вересня 2024 року, що засвідчено підписом ОСОБА_1 .

Відповідно до переліку вакантних посад Акціонерного товариства «Укртрансгаз» станом на 16 вересня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлена з переліком вакантних посад 18 вересня 2024 року, що засвідчено підписом ОСОБА_1 .

До матеріалів справи приєднано перелік вакантних посад Акціонерного товариства «Укртрансгаз» станом на 01 жовтня 2024 року, з яким ОСОБА_1 ознайомлена 07 жовтня 2024 року, що засвідчено підписом ОСОБА_1 .

Також відповідно до переліку вакантних посад Акціонерного товариства «Укртрансгаз» станом на 07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 ознайомлена з переліком вакантних посад 07 жовтня 2024 року, що засвідчено підписом ОСОБА_1 .

За витягом з протоколу засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі від 04 липня 2024 року №01 у зв`язку із виведенням із штатного розпису працівників апарату Акціонерного товариства «Укртрансгаз» посади начальника відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності, начальника департаменту правового забезпечення, начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення, начальника відділу юридичного супроводу ліцензованої діяльності на ринку природного газу департаменту правового забезпечення, начальника відділу виконавчих проваджень та проваджень у справах про банкрутство департаменту судової роботи комісія прийняла рішення визначити преважне право на залишення на роботі нижчезазначеним працівникам з можливістю його застосування у порядку під номером ОСОБА_1 .

За заявою ОСОБА_1 генеральному директору Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 08 серпня 2024 року, ОСОБА_1 просила розглянути питання про призначення її на одну із зазначених вакантних посад повноваженого із антикорупційної діяльності; начальника відділу винагород та компенсацій; начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель.

Згідно до витягу із протоколу засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 12 серпня 2024 року №02 комісією взято до уваги кваліфікаційні вимоги до посади уповноваженого із антикорупційної діяльності: повна вища юридична освіта, стаж роботи за фахом не менше трьох років, що кандидати на посаду ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають другий рівень вищої освітаза напрямком правознавства і стаж роботи у сфері права понад 20 років.

Проте комісія висловила сумнів з приводу того, що кандидати ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не маючи практичного досвіду роботи за напрямом запобігання корупції зможуть успішно виконувати посадові обов`язки за посадою уповноваженого із антикорупційної діяльності.

Тому комісія ухвалила рекомендували департаменту з управління персоналом організувати проведення перевірки компетенцій кандидатів на посаду уповноваженого із антикорупційної діяльності для отримання відповіді, чи відповідають вони кваліфікаційним вимогам до посади уповноваженого із антикорупційної діяльності.

Розгляд питання про визначення переважного права на залишення на роботі на посаді уповноваженого із антикорупційної діяльності провести після отримання інформації від департаменту з управління персоналом про результати оцінки компетенцій кандидатів на посаду уповноваженого із антикорупційної діяльності.

Також комісією взято до уваги кваліфікаційні вимоги до посади начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель департаменту внутрішнього контролю: повна вища освіта відповідного напрямку відготовки (магістр, спеціаліст) і стаж роботи за фахом не менше трьох років.

Комісія вважає, що освіта здобута кандидатами на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не в повній мірі відповідає фаху, оволодіння яким необхідне для успішного виконання обов`язків за посадою начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель.

Комісія ухвалила рекомендували начальнику департаменту внутрішнього контролю за участі працівників департаменту з управління персоналом провести оцінку відповідності професійної кваліфікації кандидатів на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель кваліфікаційним вимогам до посади начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель.

Розгляд питання про визначення переважного права на залишення на роботі на посаді начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель провести після отримання інформації від начальника департаменту внутрішнього контролю про результати оцінки відповідності кваліфікації кандидатів на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель кваліфікаційним вимогам до посади начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель.

Комісією встановлено, що кваліфікаційні вимоги до посади начальника відділу винагород та компенсацій департаменту з управління персоналом передбачають: повна вища освіта відповідного напрямку, стаж роботи за фахом не менше п`яти років, вимоги до знань за фахом за такими напрямками: методи бухгалтерського та фінансового обліку і аналізу господарської діяльності підприємств, економіка, організація виробництва та організація праці, форми і системи заробітної плати, порядок встановлення посадових окладів керівникам, професіоналам, фахівцям , технічним службовцям та робітникам, порядок встановлення доплат, надбавок до посадових окладів, матеріальне стимулювання працівників, методи планування та аналізу показників з праці та заробітної плати.

Комісія вважала, що освіта та досвід роботи ОСОБА_1 не відповідають фаху за посадою начальника відділу винагород та компенсацій департаменту з управління персоналом.

Комісія ухвалила відмовити ОСОБА_1 у визначенні переважного права на залишення на роботі на посаді начальника відділу винагород та компенсацій департаменту з управління персоналом з тих підстав, що освіта та досвід роботи ОСОБА_1 не відповідають фаху за посадою начальника відділу винагород та компенсацій департаменту з управління персоналом.

Розпорядженням генерального директора Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 12 вересня 2024 року №47-р зобов`язано провести оцінку професійної кваліфікації кандидатів на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель, визначено дату і час проведення 17.09.2024 року з 14 до 17 години, місце проведення м. Київ , Кловський узвіз 9/1, зал 325а, визначено склад комісії, програма оцінки відповідно до посадової інструкції, форма оцінки письмова, працівники , що підлягають оцінці: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

За змістом акту від 17 вересня 2024 року ОСОБА_1 не з`явилася 17 вересня 2024 року з 14 до 17 години до залу 325-а для оцінки професійної кваліфікації кандидатів на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель.

На підставі витягу із протоколу засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 18 вересня 2024 року №03 комісією встановлено, що згідно з наказом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 16 вересня 2024 року №631 «Про затвердження змін до штатних розписів» посада уповноваженого з антикорупційної діяльності виведена з штатного розпису.

Комісія прийняла рішення не розглядати питання про визначення переважного права на залишення на роботі ОСОБА_1 на посаді уповноваженого з антикорупційної діяльності у зв`язку із відсутністю посади в штатному розписі.

Також комісією встановлено, що кандидати на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель департаменту внутрішнього контролю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 не прибули для проведення оцінки.

Вважала, що відмова кандидатів на посаду від проходження оцінки їх кваліфікації зробила неможливим встановлення їх відповідності кваліфікаційним вимогам.

Ухвалила відмовити ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у визначенні переважного права на залишення на роботі на посаді начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель, з тієї підстави, що вони відмовилися від оцінки їх кваліфікації.

Наказом генерального директора акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 16 вересня 2024 року №631 було затверджено та введено в дію з 16 вересня 2024 року зміни до штатного розпису працівників апарату акціонерного товариства «Укртрансгаз» якими із штатного розпису працівників апарату акціонерного товариства «Укртрансгаз» виведено посаду уповноваженого із антикорупційної діяльності.

Наказом генерального директора акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 07 жовтня 2024 року №674-к звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення, 07 жовтня 2024 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України.

До матеріалів справи приєднано штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців департаменту правового забезпечення апарату Акціонерного товариства «Укртрансгаз», введений в дію з 17 жовтня 2023 року.

На підставі змін до штатного розпису працівників апарату Акціонерного товариства «Укртрансгаз», введених з 20 червня 2024 року виведено посаду начальника відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності, начальника департаменту правового забезпечення, начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення, начальника відділу юридичного супроводу ліцензованої діяльності на ринку природного газу департаменту правового забезпечення, юрисконсульта відділу судової роботи департаменту судової роботи, начальника відділу виконавчих проваджень та проваджень у справах про банкрутство департаменту судової роботи, юрисконсульта відділу виконавчих проваджень та проваджень у справах про банкрутство департаменту судової роботи, начальника відділу судової роботи в регіонах департаменту судової роботи, юрисконсульта відділу судової роботи в регіонах департаменту судової роботи, всього 10 штатних одиниць.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Суд враховує, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, провадження № 61-550св22, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21, провадження № 61-20968 сво21).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц (провадження № 61-1350св17), КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників. Так, КЗпП України визначає можливість працівника оскарження наказу про його звільнення. Питання дотримання визначеної законом процедури звільнення працівника повинно бути з`ясовано в межах вирішення справи щодо законності такого звільнення та обрано засіб правового захисту у разі установлення порушеного права чи інтересу позивача.

Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 758/9164/16-ц (провадження № 61-12195св19) вказав про те, що: «Системний аналіз приписів статті 235 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання про відшкодування останньому середнього заробітку.

У випадку, якщо працівник не має наміру поновлюватись на посаді, яку він займав до звільнення, та у випадку, якщо суд дійде висновку про незаконність такого звільнення, порушене право працівника може бути захищене шляхом зміни формулювання причини звільнення.»

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 установлено, що зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

В оцінці правомірності звільнення працівника на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України Верховний Суд виходить з того, що суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення (постанова Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, постанови Верховного Суду від 15 квітня 2019 року у справі № 443/636/18 (провадження № 61-1568св19), від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17 (провадження № 61-38337св18)).

Відповідно, виходячи з тлумачення норм частини 1 статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (постанови Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі № 360/2251/19 (провадження № К/9901/1569/20)).

Наказом генерального директора Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 07 жовтня 2024 року №674-к ОСОБА_1 звільнена з посади начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення 07 жовтня 2024 року у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_1 про фіктивність скорочення штату працівників у зв`язку із здійсненням Акціонерним товариством «Укртрансгаз» починаючи з жовтня 2023 року реорганізації юридичної служби, створення додаткових самостійних структурних підрозділів, які є аналогічними за функціональним призначенням.

На підставі частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Разом з цим, колегія суддів ураховує, що за загальним правилом власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган сам вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, якщо інше не встановлено обов`язковим для нього нормативно-правовим актом. Питання про доцільність скорочення посад, чисельності працівників, структури підприємства, установи, організації судом не обговорюється, оскільки це було б втручанням у діяльність такого підприємства, установи, організації (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №580/2623/19).

Суд не може з`ясовувати доцільність введення (виведення) роботодавцем певних посад та визначення ним штатної структури, давати оцінку необхідності проведення змін в організації виробництва і праці, оскільки юридична особа самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства, установи не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України (постанова Верховного Суду від 23 липня 2021 року у справі №766/12805/19).

Оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників не є належним способом захисту, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення (постанова Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі №755/3495/16).

Судом першої інстанції встановлено, що у Акціонерному товаристві «Укртрансгаз» мали місце зміни в організації виробництва і праці через скорочення чисельності працівників.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 756/1499/19 (провадження № 61-3158св20), встановлення відсутності змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників (законної підстави звільнення) є безумовною та достатньою підставою для поновлення на роботі звільненого за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України працівника.

За роз`ясненням Міністерства праці та соціальної політики України чисельність працівників - це списковий склад працівників, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості.

Штат працівників - це сукупність посад, установлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами (лист Міністерства праці та соціальної політики України від 7 квітня 2011 року №114/06/187-11).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів також звертається до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 21 лютого 2020 року у справі № 761/25605/17, від 28 вересня 2023 року у справі №487/7770/21, від 23 листопада 2023 року у справі №540/7633/21, від 14 серпня 2024 року у справі № 300/2818/23, відповідно до яких:

«…згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України самостійними підставами змін в організації виробництва та праці є скорочення чисельності працівників або скорочення штату працівників.

Чисельність працівників це списковий склад працівників і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їхньої кількості.

Штат працівників це сукупність посад, установлених штатним розписом підприємства, установи, організації. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Скорочення чисельності працівників і скорочення штату підприємства, установи, організації поняття не тотожні, оскільки зі скороченням чисельності майже завжди відбувається скорочення штату і зміна чисельності працівників відповідно відображається у штатному розписі. А при скороченні штату чисельність може не тільки не зменшитися, а інколи навіть збільшитися.»

Водночас підставою для звільнення ОСОБА_1 слугував наказ т.в.о. генерального директора акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 20 червня 2024 року №432, прийнятий на виконання наказу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 19 червня 2024 року №430 «Про структурні зміни», наказу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 31 липня 2017 року №507 «Про формування штатних розписів та внесення змін до них».

За змістом наказу наказ в.о. генерального директора акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 20 червня 2024 року №432 затверджено та введено в дію з 20 червня 2024 року зміни до штатного розпису працівників апарату Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 27 червня 2007 року № 162/06/187-07 «Щодо штатного розпису» штатний розпис - це документ, що встановлює для даного підприємства, установи, організації структуру, штати та посадові оклади працівників. У штатному розпису містяться назви посад, чисельність персоналу і оклади по кожній посаді. Прийняття, затвердження керівником підприємства штатного розпису проводиться шляхом видання спеціального локального нормативного акту (наказу), що визначатиме кількість працівників кожної професії з розподілом штатних одиниць за структурними підрозділами підприємства.

Штатний розпис має розроблятися на основі внутрішніх організаційно-нормативних документів (чинної структури та чисельності, положення з оплати праці) та з урахуванням вимог нормативно-правових актів, зокрема Класифікатора професій ДК 003-2010 (назви посад і професій мають відповідати назвам у Класифікаторі).

До матеріалів справи приєднано штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців департаменту правового забезпечення апарату Акціонерного товариства «Укртрансгаз», введений в дію з 17 жовтня 2023 року.

Після чого внесено зміни до штатних розписів наказом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 18 жовтня 2023 року №662, наказом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 01 грудня 2023 року №759.

На підставі змін до штатного розпису працівників апарату Акціонерного товариства «Укртрансгаз», введених з 20 червня 2024 року виведено посаду начальника відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності, начальника департаменту правового забезпечення, начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення, начальника відділу юридичного супроводу ліцензованої діяльності на ринку природного газу департаменту правового забезпечення, юрисконсульта відділу судової роботи департаменту судової роботи, начальника відділу виконавчих проваджень та проваджень у справах про банкрутство департаменту судової роботи, юрисконсульта відділу виконавчих проваджень та проваджень у справах про банкрутство департаменту судової роботи, начальника відділу судової роботи в регіонах департаменту судової роботи, юрисконсульта відділу судової роботи в регіонах департаменту судової роботи, всього 10 штатних одиниць.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що у спірних правовідносинах дійсно мало місце скорочення штату працівників апарату Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Відповідно до попередження про вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників ОСОБА_1 попереджено про звільнення та ознайомлена з переліком вакантних посад на 23 аркушах 24 липня 2024 року, що засвідчено підписом ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 у відповідності до вимог закону була попереджена про майбутнє звільнення не пізніше ніж за два місяці до такого звільнення.

Тверждення ОСОБА_1 щодо невиконання роботодавцем Акціонерним товариством «Укртрансгаз» обов`язку надання пропозицій щодо всіх наявних вакансій зводяться до виведення з штатного розпису вакантної посади уповноваженого з антикорупційної діяльності наказом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 16 вересня 2024 року №631 за фактичного перебування ОСОБА_5 на посаді в.о. уповноваженого з антикорупційної діяльності.

Заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про невиконання роботодавцем Акціонерним товариством «Укртрансгаз» обов`язку щодо з працевлаштування вивільнюваного працівника.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII (далі Конвенція). Згідно із статтею 4 Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом статті 4 цієї Конвенції тягар доведення законності підстави для звільнення покладається на роботодавця.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Право на працю означає не гарантування державою працевлаштування кожній особі, а забезпечення саме рівних можливостей для реалізації цього права (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007).

Заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про наявності посади начальника відділу правничого супроводу господарської діяльності, яка є рівноцінною посаді начальника відділу загально-правової роботи, яку обіймала ОСОБА_1 до звільнення, порушення Акціонерним товариством «Укртрансгаз» переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

У частині другій статті 42 КЗпП України, зокрема, визначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалішим безперервним стажем роботи на цьому підприємстві, в установі, організації. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З огляду на наведене переважне право на залишення на роботі при скороченні однорідних професій та посад визначається кваліфікацією і продуктивністю праці. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України, а також якщо це передбачено законодавством України.

Застосування положень статті 42 КЗпП України можливе серед всіх працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2025 року у справі № 640/26300/19 адміністративне провадження № К/990/16570/22 зазначив, що у випадку фактичного скорочення займаної працівником посади йому має бути запропонована рівноцінна посада, передбачена новим штатним розписом, а в разі, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі, як це передбачено частиною першою статті 42 КЗпП України. У процесі цього аналізу, як правило, враховуються такі обставини, як: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалої тимчасової непрацездатності, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Інша вакантна робота, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду пропонується в разі відсутності рівноцінної посади.

Рівень кваліфікації визначається в залежності від освіти працівника та здобутих ним навичок під час виконання робіт за певною спеціальністю, а продуктивність праці вимірюється певними виробничими (службовими) показниками.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Тобто, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. І лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, можна аналізувати, хто з них має переважне право на залишення на роботі згідно з частиною другою статті 42 КЗпП України.

У першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватися документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України. Також для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом виготовлення довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто ці обставини повинен з`ясовувати сам роботодавець, приймаючи відповідне рішення (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 вересня 2021 року у справі № 452/2056/18 (провадження № 61-6712св20)).

В постанові Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі № 756/7222/18 зазначено, що правила статті 42 КЗпП України щодо врахування переважного права залишення на роботі, підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (не повне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 569/9913/18 (провадження № 61-15809св19) зазначено, що процедура визначення кваліфікації та продуктивності праці працівників, а також процедура визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, законодавчо не визначена. Проте, враховуючи, що потреба у визначені (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченні чисельності штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, тому створити умови та провести таку оцінку повинен роботодавець.

З приєднаного до матеріалів справи положення про відділ загально-правової роботи департаменту правового забезпечення Акціонерного товариства «Укртрансгаз», положення про відділ правничого супроводу господарської діяльності Акціонерного товариства «Укртрансгаз», посадової інструкції начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та посадової інструкції начальника відділу правничого супроводу господарської діяльності Акціонерного товариства «Укртрансгаз» вбачається, що такі посади є рівнозначними, відмінні лише у обсязі, необхідному для забезпечення функцій відповідного відділу.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що до спірних правовідносин не застосовується стаття 42 КЗпП України на порушення норм матеріального права, оскільки при скороченні посади начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення Акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишається рівнозначна посада начальника відділу правничого супроводу господарської діяльності Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

За витягом з протоколу засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі від 04 липня 2024 року №01 у зв`язку із виведенням із штатного розпису працівників апарату Акціонерного товариства «Укртрансгаз» посади начальника відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності, начальника департаменту правового забезпечення, начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення, начальника відділу юридичного супроводу ліцензованої діяльності на ринку природного газу департаменту правового забезпечення, начальника відділу виконавчих проваджень та проваджень у справах про банкрутство департаменту судової роботи комісія прийняла рішення визначити преважне право на залишення на роботі нижчезазначеним працівникам з можливістю його застосування у порядку під номером один ОСОБА_1 .

Отже, роботодавцем не здійснено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації всіх працівників, які займали рівнозначні посади, зокрема начальника відділу правничого супроводу господарської діяльності Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_1 про те, що Акціонерне товариство «Укртрансгаз» не було обмежена у своєму праві запропонувати ОСОБА_1 посаду начальника відділу правничого супроводу господарської діяльності Акціонерного товариства «Укртрансгаз», яка не була вакантною.

При проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 15 травня 2020 року у справі № П/811/2408/15, від 09 липня 2020 року у справі № 809/2894/13-a.

З огляду на те, що Акціонерним товариством «Укртрансгаз» це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

За заявою ОСОБА_1 генеральному директору Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 08 серпня 2024 року, ОСОБА_1 просила розглянути питання про призначення її на одну із зазначених вакантних посад повноваженого із антикорупційної діяльності; начальника відділу винагород та компенсацій; начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель.

Згідно до витягу із протоколу засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 12 серпня 2024 року №02 комісією взято до уваги кваліфікаційні вимоги до посади уповноваженого із антикорупційної діяльності: повна вища юридична освіта, стаж роботи за фахом не менше трьох років, що кандидати на посаду ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають другий рівень вищої освітаза напрямком правознавства і стаж роботи у сфері права понад 20 років.

Проте комісія висловила сумнів з приводу того, що кандидати ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не маючи практичного досвіду роботи за напрямом запобігання корупції зможуть успішно виконувати посадові обов`язки за посадою уповноваженого із антикорупційної діяльності.

Тому комісія ухвалила рекомендували департаменту з управління персоналом організувати проведення перевірки компетенцій кандидатів на посаду уповноваженого із антикорупційної діяльності для отримання відповіді, чи відповідають вони кваліфікаційним вимогам до посади уповноваженого із антикорупційної діяльності.

Розгляд питання про визначення переважного права на залишення на роботі на посаді уповноваженого із антикорупційної діяльності провести після отримання інформації від департаменту з управління персоналом про результати оцінки компетенцій кандидатів на посаду уповноваженого із антикорупційної діяльності.

Також комісією взято до уваги кваліфікаційні вимоги до посади начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель департаменту внутрішнього контролю: повна вища освіта відповідного напрямку відготовки (магістр, спеціаліст) і стаж роботи за фахом не менше трьох років.

Комісія вважає, що освіта здобута кандидатами на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не в повній мірі відповідає фаху, оволодіння яким необхідне для успішного виконання обов`язків за посадою начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель.

Комісія ухвалила рекомендували начальнику департаменту внутрішнього контролю за участі працівників департаменту з управління персоналом провести оцінку відповідності професійної кваліфікації кандидатів на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель кваліфікаційним вимогам до посади начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель.

Розгляд питання про визначення переважного права на залишення на роботі на посаді начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель провести після отримання інформації від начальника департаменту внутрішнього контролю про результати оцінки відповідності кваліфікації кандидатів на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель кваліфікаційним вимогам до посади начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель.

Комісією встановлено, що кваліфікаційні вимоги до посади начальника відділу винагород та компенсацій департаменту з управління персоналом передбачають: повна вища освіта відповідного напрямку, стаж роботи за фахом не менше п`яти років, вимоги до знань за фахом за такими напрямками: методи бухгалтерського та фінансового обліку і аналізу господарської діяльності підприємств, економіка, організація виробництва та організація праці, форми і системи заробітної плати, порядок встановлення посадових окладів керівникам, професіоналам, фахівцям , технічним службовцям та робітникам, порядок встановлення доплат, надбавок до посадових окладів, матеріальне стимулювання працівників, методи планування та аналізу показників з праці та заробітної плати.

Комісія вважала, що освіта та досвід роботи ОСОБА_1 не відповідають фаху за посадою начальника відділу винагород та компенсацій департаменту з управління персоналом.

Комісія ухвалила відмовити ОСОБА_1 у визначенні переважного права на залишення на роботі на посаді начальника відділу винагород та компенсацій департаменту з управління персоналом з тих підстав, що освіта та досвід роботи ОСОБА_1 не відповідають фаху за посадою начальника відділу винагород та компенсацій департаменту з управління персоналом.

Розпорядженням генерального директора Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 12 вересня 2024 року №47-р зобов`язано провести оцінку професійної кваліфікації кандидатів на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель, визначено дату і час проведення 17.09.2024 року з 14 до 17 години, місце проведення м. Київ , Кловський узвіз 9/1, зал 325а, визначено склад комісії, програма оцінки відповідно до посадової інструкції, форма оцінки письмова, працівники , що підлягають оцінці: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

За змістом акту від 17 вересня 2024 року ОСОБА_1 не з`явилася 17 вересня 2024 року з 14 до 17 години до залу 325-а для оцінки професійної кваліфікації кандидатів на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель.

На підставі витягу із протоколу засідання комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 18 вересня 2024 року №03 комісією встановлено, що згідно з наказом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 16 вересня 2024 року №631 «Про затвердження змін до штатних розписів» посада уповноваженого з антикорупційної діяльності виведена з штатного розпису.

Комісія прийняла рішення не розглядати питання про визначення переважного права на залишення на роботі ОСОБА_1 на посаді уповноваженого з антикорупційної діяльності у зв`язку із відсутністю посади в штатному розписі.

Також комісією встановлено, що кандидати на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель департаменту внутрішнього контролю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 не прибули для проведення оцінки.

Вважала, що відмова кандидатів на посаду від проходження оцінки їх кваліфікації зробила неможливим встановлення їх відповідності кваліфікаційним вимогам.

Ухвалила відмовити ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у визначенні переважного права на залишення на роботі на посаді начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель, з тієї підстави, що вони відмовилися від оцінки їх кваліфікації.

Наведені обставини пропозиції вакантної посади ОСОБА_1 уповноваженого з антикорупційної діяльності, яку вона могла займати відповідно до своєї кваліфікації і досвіду роботи, та виведення посади уповноваженого з антикорупційної діяльності із штатного розпису після надання ОСОБА_1 згоди на переведення на цю посаду, свідчать про створення Акціонерним товариством «Укртрансгаз» штучних перешкод для переведення ОСОБА_1 на іншу роботу і невиконання ним як роботодавцем встановленого частиною другою статті 40 та частиною третьою статті 49-2 КЗпП України обов`язку з працевлаштування вивільнюваного працівника.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції зробив висновок про дотримання Акціонерним товариством «Укртрансгаз» процедури звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, відсутність підстав для визнання наказу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 07 жовтня 2024 року №674-к про звільнення ОСОБА_1 незаконним та скасування, поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на порушення норм матеріального права.

Не можна погодитися з посиланням ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на не застосування судом першої інстанції норм статті 5-1 КЗпП України.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про встановлення факту мобінгу під час здійснення трудової діяльності, посилалася на вчинення роботодавцем з жовтня 2023 по жовтень 2024 таких дій як одностороннє припинення розподілу позивачці вхідної кореспонденції, неодноразові спроби позбавити права дистанційної роботи, виключення із постійних робочих комісій, де вона виконувала функції не один рік, спроби її усунення від роками супроводжуваної значної справи на важливому її етапі, ігнорування (відмова у розгляді) пропозиції безпосереднього керівника щодо преміювання.

Відповідно до статті 2-2 КЗпП України мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є: створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги); безпідставне негативне відокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця); нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту; нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації; безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень); необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності.

У матеріалах справи відсутні докази незапрошення роботодавцем ОСОБА_1 на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню нею своєї трудової функції, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця.

За змістом пункту 4.11 посадової інструкції начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення Акціонерного товариства «Укртрансгаз» бере участь у засіданнях робочих груп, нарадах, на яких розглядаються питання, що належать до компетенції відділу, за дорученням керівника департаменту.

Водночас виключення ОСОБА_6 зі складу комісії щодо розгляду питань щодо надання гарантій, компенсацій та пільг наказом акціонерного товариства «Укртрансгаз» №34 від 19 січня 2024 року, комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі наказом акціонерного товариства «Укртрансгаз» №3 від 05 січня 2024 року, комісії з питань надання працівникам безвідсоткових позик наказом акціонерного товариства «Укртрансгаз» №33 від 19 січня 2024 року не свідчить про систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери.

Крім того ОСОБА_1 пов`язує вчинення роботодавцем мобінгу із зменшенням роботодавцем навантаження і завдань.

Однак в матеріалах справи відсутні докази нерівномірного розподілу роботодавцем навантаження і завдань між ОСОБА_1 та працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Крім того, не можна вважати мобінгом ігнорування службової записки безпосереднього керівника ОСОБА_1 , яка була подана 26 січня 2024 року, про заохочення ОСОБА_1 за якісне представлення інтересів товариства у справі №143-26.13/64-19, оскільки не свідчить про безпідставне позбавлення працівника премії.

Не вважаються мобінгом (цькуванням) і касування роботодавцем дистанційної роботи в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором.

Наказом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 18 вересня 2024 року №628-К припинено дистанційну роботу для ОСОБА_1 .

Встановлено, що наказом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 01 березня 2023 року №116 було припинено дистанційну роботу керівників усіх ланок.

Після чого наказом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 15 березня 2023 року №179-к було запроваджено дистанційну роботу для ОСОБА_1 по дату завершення воєнного стану.

Дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією власника або уповноваженого ним органу, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій (частина перша статті 60-2 КЗпП України).

За змістом частини 11, 13 статті 60-2 КЗпП України працівник може вимагати від роботодавця тимчасове, строком до двох місяців, переведення на дистанційну роботу, якщо на робочому місці стосовно нього були вчинені дії, що містять ознаки дискримінації. При цьому роботодавець може відмовити працівнику в такому переведенні, якщо виконання дистанційної роботи не можливе, зважаючи на трудову функцію працівника, а також якщо працівник не навів фактів, які підтверджують, що дискримінація, сексуальне домагання чи інші форми насильства мали місце.

Вагітні жінки, працівники, які мають дитину віком до трьох років або здійснюють догляд за дитиною відповідно до медичного висновку до досягнення нею шестирічного віку, працівники, які мають двох або більше дітей віком до 15 років або дитину з інвалідністю, батьки особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, а також особи, які взяли під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, можуть працювати на умовах дистанційної роботи, якщо це можливо, зважаючи на виконувану роботу, та роботодавець має для цього відповідні ресурси та засоби.

Отже, організація дистанційної форми роботи може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі, тобто лише за погодженням із роботодавцем.

Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення права ОСОБА_1 на встановлення дистанційної роботи у зв`язку із невиконанням Акціонерним товариством «Укртрансгаз» такого обов`язку.

Відповідно до частин першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 та у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 654/941/17, провадження № 61-576сво18, зроблено висновок, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким необхідно розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом

Статтею 235 КЗпП передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта). Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі № 501/2316/15-ц (провадження № 61-37956св18)).

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з подальшими змінами та доповненнями.

Нормами абзацу 3 пункту 2 Порядку визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункт 8 Порядку).

При визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів виходить з розрахункового періоду з 08 жовтня 2024 року (день звільнення) по 24 липня 2025 року (день постановлення судового рішення).

Для обчислення середньоденного заробітку взято до уваги два повних календарних місяці, зокрема, серпень та вересень 2024 року.

За довідкою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 11 листопада 2024 року №9-253-448 про розмір середньої заробітної плати у серпні 2024 року ОСОБА_1 фактично відпрацювала 22 , нараховано оклад в сумі 126139 грн, індексацію в сумі 130 грн 20 коп., всього 126269 грн 20 коп.; у вересні 2024 року фактично відпрацювала 15 днів, нараховано оклад в сумі 90099 грн 28 коп., індексацію в сумі 93 грн, всього 90192 грн 28 коп.

Сума для розрахунку середньоденного заробітку становить 216461 грн 48 коп. (126269 грн 20 коп. + 90192 грн 28 коп.)

Середньоденний заробіток дорівнює 5850 грн 31 коп. ( 216461 грн 48 коп. : 37 робочих днів).

Зважаючи на період, за який апеляційний суд провів розрахунок з 08 жовтня 2024 року (з наступного робочого дня після звільнення) по 24 липня 2025 року (по день винесення колегією суддів апеляційної інстанції постанови), число робочих днів у розрахунковому періоді склало 206 робочих днів.

Отже, з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 жовтня 2024 року по 24 липня 2025 року в сумі 1205163 грн 86 коп., який визначений без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплати прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

У постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 752/23602/20 (провадження № 61-12064св22) та від 01березня 2023року усправі № 130/3550/21 зазначено, що: «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19 вказано, що «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу(за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 13 частини третьої статті 141ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, N 3674-VI встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, N 3674-VI визначено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року №3460-ІХ у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2024 року 2920 грн.

Отже, розмір судового збору за подання до суду позовної заяви, в якій містилися одна вимога немайнового характеру (визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі) та одна вимога майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) складає 14474 грн 03 коп.

Розмір судового збору за подання до суду апеляційної скарги в частині оскарження наведених вище позовних вимог дорівнює 21711 грн 45 коп.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у справі про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі з Акціонерного товариства на користь держави слід стягнути судовий збір за подання позову в сумі 14474 грн 03 коп., за подання апеляційної скарги в сумі 21711 грн 45 коп.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2025 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним наказу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 18 вересня 2024 року №628-к про припинення дистанційної роботи ОСОБА_1 начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення з 23 вересня 2024 року підлягає скасуванню.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ч.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2025 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним наказу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 18 вересня 2024 року №628-к про припинення дистанційної роботи ОСОБА_1 начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення з 23 вересня 2024 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним наказу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 18 вересня 2024 року №628-к про припинення дистанційної роботи ОСОБА_1 начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення з 23 вересня 2024 року відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати наказ Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 07 жовтня 2024 року №674-к про звільнення ОСОБА_1 незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 жовтня 2024 року по 24 липня 2025 року в сумі 1205163 грн 86 коп.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 122856 грн 51 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь держави судові витрати з судового збору за подання позову в сумі 14474 грн 03 коп., за подання апеляційної скарги в сумі 21711 грн 45 коп.

В іншій частини залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 29 липня 2025 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

О. О. Одинка