Справа № 545/3002/24
Провадження № 2/545/156/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2025 Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Стрюк Л.І.,

за участю секретаря Гаврися В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ майна,-

ВСТАНОВИВ:

16.07.2024 позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить встановити факт її проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з червня 2011 року по грудень 2019 року з ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу магазину змішаної торгівлі від 24.09.2019, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на магазин змішаної торгівлі; визнати магазин змішаної торгівлі, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю; визнати за ОСОБА_1 право власності на1/2 частину магазину змішаної торгівлі; стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що з червня 2011року по грудень 2019 року проживали разом з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. За спільні кошти та кошти, що позивач отримала від продажу власної квартири та автомобіля, був збудований спірний магазин, який є об`єктом спільної сумісної власності. Стосунки із ОСОБА_2 припинили у грудні 2019 року. Позивач з 15.11.2017 перебувала під вартою та надалі була засуджена до покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке відбувала у виправній колонії. Після її звільнення 18.08.2021 дізналася про те, що відповідач без її згоди продав вказаний магазин, компенсувати вартість його частини відмовляється, тому вимушена звернутися до суду.

Відповідач ОСОБА_2 надав письмові пояснення, у яких позовні вимоги не визнав в повному обсязі з огляду на те, що характер стосунків із ОСОБА_1 не дає підстав вважати їх шлюбними, оскільки вони вели роздільний бюджет, спільного господарства не вели, придбавав земельну ділянку та будував спірний магазин він самостійно за власні кошти. Цю обставину підтверджує ухвала апеляційного суду Полтавської області від 18.04.2016, якою встановлено, що спірне майно набуте за його особисті кошти. При цьому ОСОБА_1 особисто підтвердила у судовому засіданні ці обставини та заперечувала факт перебування у шлюбних стосунках із ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 подала письмові пояснення, у яких позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні, оскільки вона є добросовісним набувачем спірного магазину, тому відповідно до вимог ст. 388 ЦК України це майно не може бути витребуване у неї.

Позивач та його представник адвокат Кожевніков С.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники адвокати Роменська Т.В. та Грибовод В.В. у судовому засідання позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у письмових заявах по суті спору.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Роменська Т.В. у судовому засідання позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях по суті спору.

Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В. в судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки договір купівлі-продажу від 24.09.2019 посвідчений нею з дотриманням вимог норм діючого законодавства.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25.09.2013 ОСОБА_2 придбав у власність земельну ділянку площею 0,1195га, кадастровий номер :03:001:0051 для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.147).

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 22.10.2015 ОСОБА_2 є власником магазину змішаної торгівлі, загальною площею 263,2 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №46111559 від 22.10.2015 (а.с.25-27).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Крім того, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (Правова позиція ВС у складі КГС, постанова від 18 березня 2021 року, справа № 902/608/19).

Як виснував Верховний Суд у постановах від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19, від 06 вересня 2022 року у справі № 640/10625/21, факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Отже, преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин(постанова Великої Палати Верховного Суду справа №910/12525/20 від 15.09.2022).

Як встановлено судом, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2016 накладено арешт на нерухоме майно, яке було фактично набуте підозрюваною ОСОБА_1 на кошти, які отримані від вчинення злочину, а саме: магазин змішаної торгівлі площею 263,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.138-140).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18.04.2016 апеляційні скарги ОСОБА_2 та захисника Козленка О.М. в інтересах підозрюваної ОСОБА_1 задоволено, ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 30 березня 2016 року скасовано, постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Полтавській області про арешт майна ОСОБА_2 відмовлено(а.с.136-137).

Як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, ОСОБА_2 та захисник підозрюваної ОСОБА_1 адвокат Козленко О.М. подали апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 30 березня 2016 року, посилаючись на те, що слідчим суддею не наведені будь-які докази на підтвердження спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 та ведення ними спільного господарства, не враховано, що магазин ОСОБА_2 побудований за власні кошти на земельній ділянці, придбаній ним ще у 2013 році, тому просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання; у судовому засіданні брали участь ОСОБА_1 та її захисник, які підтримали апеляційну скаргу.

Апеляційний суд у зазначеній ухвалі встановив, що у судовому порядку не доведено факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період набуття останнім права власності на спірне майно.

За таких обставин, слід констатувати, що в межах розгляду цієї справи преюдиційне значення мають факти, встановленні ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18.04.2016, а саме недоведеність факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент набуття останнім права власності на майно - магазин змішаної торгівлі площею 263,2 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та поширення на це майно режиму спільної сумісної власності подружжя.

Отже, у задоволення вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу та визнання магазину змішаної торгівлі спільною сумісною власністю подружжя слід відмовити за безпідставністю.

З огляду на те, що вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу магазину змішаної торгівлі від 24.09.2019, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на магазин змішаної торгівлі, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину магазину змішаної торгівлі є похідними вимогами від первісних (встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу та визнання магазину змішаної торгівлі спільною сумісною власністю подружжя), тому відмова у задоволенні первісних виключає задоволення і похідних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору купівлі-продажу недійсним, поділ майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк