СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/2471/25
пр. № 2/759/2763/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2025 адвокат Марченко О.В., яка представляє інтереси позивача, через систему «Електронний суд» звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Даний позов обґрунтовується тим, що 12.02.2011 між Позивачкою ОСОБА_5 (прізвище до укладення шлюбу ОСОБА_6 ) та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області за актовим записом №31, про що видано свідоцтво про шлюб від 12.02.2011 серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу вони із чоловіком мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 24.05.2011 Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було зроблено відповідний актовий запис за реєстровим номером №1409 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 17.03.2021р. Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Києві було зроблено відповідний актовий запис за реєстровим номером №596 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

Шлюб між позивачем та відповідачем наразі знаходиться в процесі розірвання (08.11.2024 відкрито спрощене провадження, справа № 759/23285/24). Відповідач із позивачем не спілкуються. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та забезпечення своїх дітей. Позивач піклується про обох дітей одна та самотужки їх утримує та виховує. Позивач самостійно забезпечує дітей усім необхідним для належного розвитку. Відповідач здоровий та працездатний, розмір його щомісячного доходу позивачу не відомий, інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача немає, аліменти нікому не сплачує.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025 для розгляду даної справи призначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.

Ухвалою суду від 30.01.2025 провадження у справі відкрито, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.02.2025 до суду надійшов відзив, в якому ОСОБА_2 категорично заперечує щодо викладених у позові доводів позивача, з огляду на таке. Позивач за час подружнього життя неодноразово зраджувала відповідачу, не приділяла належної уваги вихованню дітей та не слідкувала за їх станом (діти часто були голодні та замурзані). З травня 2024 року позивач почала чинити перешкоди у спілкуванні його з дітьми, більше того, остання маніпулює дітьми та налаштовує останніх проти нього, забороняє спілкуватися дітям з батьком. Фактично у позові позивач перекрутила обставини та саме вона не спілкується з відповідачем.

Крім того, з травня 2024 року він фактично не знає де проживають його діти та в яких умовах. Щодо старшого сина відповідачу відомо де він навчається, однак не володіє жодною інформацією, до якого садочку переведено його доньку позивачкою. Відповідач спілкується із класним керівником сина, цікавиться його успішністю в школі. Водночас, останній навчається погано, на що батько вплинути не може через відсутність спілкування із сином внаслідок заборон матері. Позивачка надала сину повну свободу, не контролює його, не обмежує дозвілля, дозволяє перебувати у пізній час на вулиці з друзями.

Реакцією на такі дії позивача було звернення відповідача до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про проведення бесіди із позивачем на предмет того, аби остання не чинила перешкоди у спілкуванні з дітьми. Після відвідування працівниками служби дітей та позивачки до відповідача подзвонив ого син, який почав звинувачувати останнього у нацьковуванні на їх сім`ї органів, водночас, донька кричала у слухавку, що хоче до батька.

Позивач після описаних подій звернулася до Київського міського центру гендерної рівності, запобігання, протидії насильству, в якій намагалась звинуватити відповідача у вчиненні психологічного тиску на неї та дітей. Таким чином, позивачка одноособово вирішила, що діти мають проживати з нею, відповідач на це не давав своєї згоди.

Окрему увагу відповідач зосередив у своєму відзиві на обставини утримання дітей. Так, відповідач неодноразово пропонував позивачці домовитись мирним шляхом, але ОСОБА_3 просто ігнорує всі спроби відповідача вирішити спір. Позивачка сама створила умови, за яких позбавила відповідача права на участь в житті дітей і тепер намагається звинуватити у цьому відповідача, перекручуючи всі обставини справи та події.

Відповідач бажає брати участь в житті дітей, хоче спілкуватись та бачитись з дітьми, хоче, щоб діти на рівних умовах могли жити і з матір`ю і з батьком. Відповідач не бажає втягувати дітей у судові спори із-за того, що позивачка створила умови, які порушують права батька та дітей на спілкування і проводження спільного часу разом, але іншого способу щоб захистити права батька та дітей, окрім як звертатись в суд та органи опіки та піклування, не має. Оскільки, наразі відповідач ніде не працевлаштований і не має стабільних доходів, то він може сплачувати аліменти на дітей лише у розмірі мінімального гарантованого розміру аліментів на кожну дитину.

Відповідно, відповідачем 11.02.2025 було здійснено на ім`я позивачки грошовий переказ (сплата аліментів) на дітей, що підтверджується Квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0406 від 11.02.2025 року. Ці кошти позивачка отримала 12.02.2025, що підтверджується повідомленням з Укрпошти. Таким чином, вищенаведені відповідачем факти спростовують ті обставини, які були викладені представником позивачки в її позовній заяві.

У свою чергу, позивач скористувалася наданим їй ЦПК України правом на подачу відповіді на відзив та 24.02.2025 скерувала до суду заяву по суті справи, в якій вказала, що під час спільного проживання фактично саме вона утримувала родину, а кошти на її розвиток та часткове у тримання дітей надавали саме її батьки, що підтверджується долученими до відповіді на відзив скріншотами. Відповідач тривалий час не міг влаштуватися на роботу, а тому, вона звернулася до їх спільного товариша, який допоміг йому влаштуватись працювати кур`єром, але не офіційно, де станом на день розгляду позову відповідач продовжує працювати.

Також після народження другої дитини відповідач почав вести розгульний спосіб життя та не брав жодної участі у вихованні дітей, своєчасно не годував їх поки позивач перебувала на роботі. Викладені у відзиві обвинувачення на її адресу щодо неналежного виховання дітей жодним чином не підтверджуються.

Щодо утримання відповідачем дітей та здійснення грошового переказу 11.02.2025 на суму 3000 грн. 00 коп. позивач вказала, що відповідач добровільно ніколи не допомагав матеріально утримувати дітей, позивачка вимушена сама забезпечувати всім необхідним двох їх спільних дітей. Те, що відповідач долучив до відзиву квитанцію від 11.02.2025 про переказ коштів на рахунок позивачки аліментами не вважаються, так як повинно було б бути вказано про це в реквізитах платежу, та й перерахував він їх лише після того, як позивачка подала позовну заяву до суду про стягнення з нього аліментів.

Відповідач неофіційно працевлаштований, однак стан його здоров`я дозволяє йому ефективно працювати та заробляти кошти, необхідні для утримання їх спільних дітей. Інших осіб на утримані не має. Позивачці, як матері, що виховує двох дітей, які потребують догляду, турботи, виховання, підтримання здоров`я та розвитку у різних направленнях, складно самостійно підтримувати їх у матеріальному та фінансовому плані.

05.03.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли письмові заперечення відповідача, в яких останній вказує, що доводи позивача про те, що він ніколи добровільно матеріально не допомагав їй в утриманні дітей, є надуманим. Так, відповідач від народження дітей забезпечував їх, при тому маючи лише неофіційні заробітки, які повністю витрачались останнім на потреби сім`ї. Саме дії позивачки створили умови, за яких усунено відповідача від участі в житті дітей. Зокрема, позивачка не відповідала на телефонні дзвінки відповідача, не повідомляла адресу, де проживають діти, не давала дітям спілкуватись з відповідачем. Позивачка уникає будь-які спроби відповідача мирним шляхом вирішити питання щодо дітей, неадекватно себе поводить, звинувачуючи відповідача у вчиненні домашнього насильства щодо неї та дітей, намагаючись таким чином залякати відповідача і в будь-що закрити йому доступ до дітей.

Наразі відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання своїх дітей, про свідчить сплата ним аліментів на двох дітей за лютий та березень 2025 року. У доказах, які надані у відзиві та надаються відповідачем до заперечень чітко зазначено, що сплачені відповідачем кошти на ім`я позивача, є аліментами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши викладені у заявах по суті сторін провадження доводи, перевіривши їх обґрунтованість долученими доказами, доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У ході судового розгляду встановлено, що 12.02.2011 року між ОСОБА_3 (прізвище до укладення шлюбу ОСОБА_6 ), та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області за реєстровим номером актового запису №31, про що видано свідоцтво про шлюб від 12.02.2011р. серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.05.2011 актовий запис за реєстровим номером №1409, зроблений Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 17.03.2021 актовий запис за реєстровим номером №596, зроблений Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Києві.

20.06.2025 ОСОБА_3 укладено шлюб, внаслідок якого позтивач змінила прізвище на " ОСОБА_7 ".

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Приписами ст. 150 Кодексу на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що шлюб між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2025 розірвано (справа №759/23285/24). Рішення набрало законної сили 10.03.2025 року.

Фактично шлюбні відносини подружжя та їх спільне проживання припинилися у травні 2024 року, станом на день скерування позовної заяви до суду та розгляду судом даного провадження діти ОСОБА_3 та ОСОБА_3 проживають із матір`ю - позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У ході судового розгляду відповідачем надано на підтвердження своїх доводів щодо добровільної сплати грошових сум, які призначають як аліменти, квитанції про здійснення грошового переказу за лютий 2025 року у сумі 3000 грн. 00 коп., у березні 2025 року на суму 3200 грн. 00 коп. Водночас, суд ставиться критично до тверджень сторони відповідача щодо добровільної сплати аліментів та участі останнього у матеріальному забезпеченні своїх дітей, які станом на день розгляду провадження проживають спільно з позивачем, оскільки перший платіж було здійснено відповідачем 11.02.2025, тобто лише після подачі даного позову, а вказівка у квитанції за березень про те, що такий переказ є саме «аліментами» зроблено останнім лише після отримання відповідачем копії відповіді на відзив позивача, у якому остання звернула увагу на те, що переказ грошових коштів відповідачем на її ім`я не мало призначення саме «аліменти».

Крім того, суд звертає увагу, що фактичне спільне проживання відповідача із дітьми припинилося у травні 2024 року, однак, за цей час батьком не було здійснено жодних заходів, спрямованих на матеріальне забезпечення своїх дітей, ба більше, добровільного надання на їх утримання певної грошової суми. Твердження відповідача про намагання домовитися із позивачем про добровільну сплату ним аліментів та надання матеріальної допомоги на утримання дітей, а також категоричну відмову та ігнорування позивачем таких пропозицій, так само не підтверджуються жодними доказами, наданими відповідачем у ході судового розгляду.

Також суд не вважає доведеними стороною позивача доводи про відсутність у відповідача постійного та стабільного доходу, який би свідчив про необхідність встановлення судом меншого розміру аліментів ніж той, про який просить позивач. Відповідачем та його представником не було надано суду документів, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що наявний у відповідача майновий стан не дозволяє йому у повному обсязі виконати покладені на нього судом обов`язки в частині сплати аліментів на утримання дітей у певній грошовій сумі, якщо суд дійде висновку про задоволення даного позову.

Крім того, відповідачем не долучено до заяв по суті документів, які б підтверджували його твердження щодо звернення до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації та результати проведеної бесіди з позивачкою, а також факти перешкоджання позивачем спілкуванню відповідача із дітьми.

У той же час, на переконання суду, позиція позивача є логічно викладеною, обґрунтованою та документально підтвердженою.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

У той же час, в силу ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини, необхідність матеріального забезпечення відповідачем своїх дітей, дотримуючись визначеного принципу рівності обов`язку обох батьків по утриманню їх дітей, суд доходить висновку про можливість задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

На переконання суду, стягнення аліментів в такому розмірі відповідатиме потребам ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , засадам розумності, справедливості, співмірності та обов`язку батьків у наданні такої допомоги дітям нарівні.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

У порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 141, 258, 263-265, 272, 273, 430 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 180-182, 191 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.01.2025 і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , у дохід держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому, відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова