ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/778/24Головуючий у 1-й інстанції Лавренюк О.М.
Провадження № 22-ц/817/690/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Храпак Н.М., Хоми М.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №951/778/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від імені якого діє адвокат Деркач Ольга Романівна на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 24 квітня 2025 року (ухвалене суддею Лавренюк О.М., повний текст рішення складено 01 травня 2025 року) в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк") звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що 01.02.2024 року здійснено ідентифікацію клієнта і ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Підпис відповідачкою створено власноруч на екрані електронного сенсорного пристрою, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України», постанови НБУ від 20.12.2023 року №172 "Про затвердження Положення про використання електронного підпису та електронної печатки", нею погоджено використання OTP пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-яких операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаним із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону клієнта.

У подальшому відповідачка виявила бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомилася із актуальними умовами кредитування та 01.02.2024 року підписала паспорт кредиту за допомогою OTP пароля, після чого із відповідачем за допомогою OTP пароля було підписано кредитний договір б/н від 01.02.2024 (надалі - Договір) про надання строкового кредиту у розмірі 32 300,00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 %. Додатково із відповідачем за допомогою OTP пароля підписаний графік кредиту.

Вказували на те, що банк виконав умови договору та надав відповідачці кредитні кошти.

Водночас відповідачка свої зобов`язання за вказаним Договором не виконала, внаслідок чого станом на 29.09.2024 року має заборгованість в розмірі 35 207,00 грн., з яких 32 300,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 907,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

Відтак просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.02.2024 року у загальній сумі 35 207,00 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 24 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року заяву представника відповідача - адвоката Моленя Р.Б. про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 01.02.2024 року звернулася на лінію клієнтської підтримки «3700» та повідомила, що 01.02.2024 року їй зателефонував невідомий від імені співробітника «Київстар» ( НОМЕР_1 ) та повідомив, що потрібно провести актуалізацію sim-карти для можливості подальшого використання покращеного мобільного зв`язку, на що ОСОБА_1 погодилась та передала інформацію з отриманих повідомлень та згодом виявила несанкціоновані списання коштів зі свого карткового рахунку.

Зазначає, що вищезазначена обставина знайшла своє підтвердження у поясненнях наданих представником відповідачки в суді першої інстанції, а також службовим розслідуванням проведеним АТ КБ "ПриватБанк", результати якого надавались в суд першої інстанції.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував наявних у матеріалах справи доказів про те, що ОСОБА_1 виконала всі необхідні інструкції невідомої особи (підтвердила авторизацію у додатку "Приват24"), повідомила цій особі свої особисті дані, тобто як користувач кредитної картки своїми діями сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту та додатку "Приват24", незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.02.2024 року з використанням ОТР-паролю ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - заява про приєднання). Вказана заява про приєднання підписана ОТР-паролем 01.02.2024 року о 15:15 год. (том 1, а.с. 8-20).

Як вбачається зі змісту зазначеного документа, підписанням заяви про приєднання ОСОБА_1 на підставі статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) приєдналася до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Система переказів PrivatMoney», «Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку)», «Автоплатежі», «Сервіс BankID» Умов та Правил АТ КБ «ПриватБанк», що розміщенні в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», прийняла всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язалася їх належним чином виконувати.

Відповідно до пункту 14 вказаної заяви про приєднання сторони узгодили використання простого електронного підпису, зокрема за допомогою ОТР-паролю, при наданні банком будь-яких послуг клієнту, в т. ч., але не виключно, платіжних послуг, укладення між сторонами кредитних договорів, будь-яких інших правочинів, підписання електронних документів.

При підписанні електронних документів, здійсненні будь-яких платіжних операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР-паролю або одноразового ідентифікатора як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку дію, платіжну операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення будь-якої дії, платіжної операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової або алфавітно-цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТР-паролю або одноразовому ідентифікатору на фінансовий номер телефону клієнта або в особистий кабінет клієнта в системі «Приват24», доступ до якого можливий виключно з використанням фінансового номера телефону (пункт 14.3 заяви про приєднання).

01.02.2024 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з використанням простого електронного підпису (ОТР-паролю) укладено кредитний договір № б/н, за умовами пункту 2.1 якого банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит на споживчі цілі, (відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника) в розмірі, визначеному договором, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в обумовлені цим договором терміни. Вказаний кредитний договір підписано ОСОБА_1 з використанням простого електронного підпису (ОТР-паролю) 01.02.2024 року о 15:28 год. (том 1, а.с. 45-51).

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 договору кредит надається безготівковим шляхом (перерахування коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_2 ). Банк надає позичальнику «Паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою», договір та графік шляхом розміщення у системі дистанційного обслуговування «Приват24» та відправки на електронну пошту позичальника, що визначена при ідентифікації позичальника. Сторони визначили, що позичальник підписує договір, графік та паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» простим електронним підписом.

У пункті 1 договору сторони визначили його істотні умови, а саме: тип кредиту - строковий кредит, сума кредиту - 32 300,00 грн, строк кредитування - 36 міс, порядок повернення кредиту - щомісяця рівними частинами згідно з графіком платежів. Також в пункті 1 договору наведено розрахунок загальних витрат за кредитом - 17 442 грн та орієнтовану загальну вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 49 742,00 грн. За користування кредитом, окрім того, було встановлено фіксовану процентну ставку в розмірі 1,5 % на місяць (18 % річних), реальна річна процентна ставка визначена в розмірі 35,31 % річних.

Згідно з пунктом 4.1 договору за користування кредитом позичальник зобов`язується кожного місяця, починаючи з наступного місяця після укладання цього договору, здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти за користування кредитом, рівними платежами в розмірі та строки, зазначені згідно з графіком, шляхом зарахування на рахунок НОМЕР_3 . Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється банком щодня, не пізніше дня сплати платежу, зазначеного в графіку. Проценти розраховуються на загальну суму кредиту, зазначену в розділі 1 «Істотні умови кредитування» цього договору.

До вищевказаного кредитного договору також долучено паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» АТ КБ «ПриватБанк», підписаний ОСОБА_1 01.02.2024 року о 15:27:56 год. простим електронним підписом (том 1, а.с. 21-23).

01.02.2024 року з використанням простого електронного підпису (ОТР-паролю) сторонами підписано графік платежів «Кредит готівкою», який, серед іншого, містить обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит «Кредит готівкою» (том 1, а.с. 54-55).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір № б/н), встановлено, що 01.02.2024 року відбувся старт карткового рахунку № НОМЕР_4 , 01.02.2024 року на вказаний рахунок встановлено кредитний ліміт у розмірі 32 300,00 грн та 01.02.2024 року зменшено кредитний ліміт на суму 32 300,00 грн. (том 1, а.с. 7 зворот).

З виписки за договором № б/н за період з 01.02.2024 року по 01.10.2024 року вбачається, що 01.02.2024 року з картки НОМЕР_4 здійснено переказ грошових коштів в розмірі 32 300,00 грн. та у період з 02.03.2024 року по 02.08.2024 року щомісячно списувалися відсотки за користування кредитом (том 1, а.с. 7).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.02.2024 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 20.09.2024 загальна заборгованість відповідача за наданим кредитом становить 35 207,00 грн, з яких: 32 300,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн - за поточним тілом кредиту, 32 300,00 грн - за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, 2 907,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625; 0,00 грн - заборгованість по пені, 0,00 грн - заборгованість по комісії (том 1, а.с. 6).

01.02.2024 року близько 17:00 год. ОСОБА_1 виявила шахрайські дії щодо списання коштів з її картки НОМЕР_5 та 01.02.2024 року о 17:24:57 год. зареєстровано звернення ОСОБА_1 в ПК «Opereta» про вчинення 01.02.2024 шахрайських дій третіми особами відносно неї, внаслідок яких з її карткових рахунків несанкціоновано списано грошові кошти у сумі 202 875,00 грн.

З висновку службового розслідування, проведеного СБ АТ КБ «Приватбанк» слідує, ОСОБА_1 01.02.2024 року звернулася на лінію клієнтської підтримки «3700» та повідомила, що 01.02.2024 року їй зателефонував невідомий від імені співробітника «Київстар» ( НОМЕР_1 ) та повідомив, що потрібно провести актуалізацію sim-карти для можливості подальшого використання покращеного мобільного зв`язку, на що ОСОБА_1 погодилась та передала інформацію з отриманих повідомлень та згодом виявила несанкціоновані списання коштів зі свого карткового рахунку. Також ОСОБА_1 виявила, що її фінансовий мобільний телефон НОМЕР_6 заблоковано, а тому нею змінено фінансовий номер на новий НОМЕР_7 .

Також в ході службового розслідування встановлені наступні операції відносно клієнтки ОСОБА_1 : 01.02.2024 року 14:59:03 по картковому рахунку клієнтки проведено запит на отримання PIN-коду картки через «Приват24», 01.02.2024 року 14:59:21 відбулася зміна пароля на вхід в «Приват24» з використанням PIN-коду картки НОМЕР_5 , 01.02.2024 року 14:59:24 під логіном НОМЕР_6 зафіксовано нетиповий для клієнта вхід з WEB-версії «Пр24», а саме Smartphone Android, 10 Chrome Mobile, 01.02.2024 року 15:08:17 під акаунтом НОМЕР_6 відбувався також вхід з нетипового для клієнта девайсу Phone 220333QNY/Redmi Android, 11. При цьому типова для клієнтки модель SM-A225F/Samsung, ідентифікатор imei - НОМЕР_8 .

У ході перевірки було подано заявку вибірку Web (SIMMON, Дані про мобільні пристрої та географічні координати їх роботи, реф. заявки 240207RQ796322). Відповідно до отриманих даних встановлено, що 01.02.2024 року вхід в акаунт клієнтки ОСОБА_1 здійснено з шахрайських пристроїв: Smartphone НОМЕР_11 Mozilla/5.0 (Linux, Android 10; K) Applewebkit/537.36 та Phone 220333QNY/Redmi 46.211.88.228 (том 1, а.с. 136-140).

02.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

На підтвердження звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій представник відповідача надав суду відповідний витяг з ЄРДР та матеріали кримінального провадження (том 1, а.с. 179-222).

02.02.2024 року відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000319 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

З Витягу з ЄРДР №0000319 від 02.02.2024 року вбачається, що 02.02.2024 року до Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області із заявою звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 01.02.2024, невідома особа, використовуючи номер телефону НОМЕР_1 під приводом послуг зв`язку, шляхом проведення незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, заволоділа грошовими коштами останньої із банківської картки «ПриватБанк» № НОМЕР_5 у сумі 120 750 грн. та 7 269 грн. кредитних коштів, чим спричинила ОСОБА_1 матеріальну шкоду на загальну суму 128 019 грн. (том 1, а.с. 121, 179).

У подальшому постановою прокурора Тернопільської окружної прокуратури від 26.03.2024 року визначено підслідність у кримінальному провадженні №0000319 від 02.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за ВП №1 (м. Кривий Ріг) Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області, оскільки з матеріалів провадження встановлено, що злочин був закінченим на території, яка знаходиться під юрисдикцією ВП №1 (м. Кривий Ріг) Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області (том 1, а.с. 201).

На вимогу ухвали суду про витребування доказів від 10.02.2025 року ПАТ «Київстар» надіслано інформацію №2138/з/КТ від 13.02.2025 року, за змістом якої електронні комунікаційні послуги за телефонним номером НОМЕР_6 у період з 30.01.2024 року по 03.02.2024 року надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар», знеособлено (анонімно), без укладання договору в письмовій формі або реєстрації відповідно до «Порядку ідентифікації кінцевих користувачів послуг», затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку від 07.12.2022 року №235 та за жодною особою, зокрема, за ОСОБА_1 , номер зареєстрований не був. Відповідно, відсутні достатні законні підстави вважати, що саме ОСОБА_1 була користувачем телефонного номера НОМЕР_6 у період з 30.01.2024 року по 03.02.2024 року. Також повідомлено, що 01.02.2024 року о 14:55 год. здійснено самостійну заміну сім-карти з телефонним номером НОМЕР_6 на іншу сім-карту з тим самим телефонним номером, без залучення фахівців ПрАТ «Київстар» або фахівців спеціалізованих партнерських магазинів «Київстар». 01.02.2024 року о 16:50 год. телефонний номер НОМЕР_6 було заблоковано за порушення, передбачені Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 та Умовами надання телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар». Станом на теперішній час відновлення надання послуг за вказаним номером не здійснювалось (том 1, а.с. 223-224).

Крім того, ПрАТ «Київстар» надано інформацію про вхідні та вихідні телефонні дзвінки, а також отримані СМС повідомлення номером телефону НОМЕР_6 , які були зафіксовані комунікаційним обладнанням ПрАТ «Київстар» в період з 30.01.2024 по 03.02.2024 (том 1, а.с. 225).

З вказаної інформації, зокрема, встановлено, що 01.02.2024 року на номер телефону НОМЕР_6 здійснено три вхідних дзвінки з телефонного номера НОМЕР_1 : о 14:40:28 год. тривалістю 8 сек.; о 14:40:55 год. тривалістю 156 сек.; о 14:45:38 год. тривалістю 261 сек., та 01.02.2024 о 14:44:23 год. на номер телефону НОМЕР_6 надійшло 4 вхідних СМС від контакта «KYIVSTAR» (том 1, а.с. 225 зворот).

У протоколі допиту потерпілого від 03.02.2024 року зафіксовано показання ОСОБА_1 , за змістом яких 01.02.2024 року вона отримала дзвінок з телефонного номера НОМЕР_1 , у ході якого невідомий чоловік представився працівником оператора мобільного зв`язку ПрАТ«Київстар» та запропонував їй створити нову сім-карту з метою покращення якості зв`язку. Для цього потрібно було повідомити код, який надійшов у СМС-повідомленні, що вона і зробила (том 1, а.с. 186-187).

Надходження на номер телефону НОМЕР_6 від контакта «KYIVSTAR» 01.02.2024 о 14:44 год. відповідного СМС про прийняття заявки на заміну сім-картки підтверджується також фото екрана мобільного телефону ОСОБА_1 , який додано до протоколу огляду предмету від 03.02.2024 року (том 1, а.с. 194).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей платіжної картки, її особового рахунку, акаунту в додатку «Приват24», незаконному використанню номера платіжної картки, ПІН-коду, CVV коду, терміну дії чи іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 01.02.2024 щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 32 300,00 грн., відтак вважав, що відсутні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Відповідно до правил ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Абзацом 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що 01.02.2024 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з використанням простого електронного підпису (ОТР-паролю) укладено кредитний договір № б/н.

У вищевказаному договорі визначено всі його істотні умови, а саме предмет договору, його оплатність, строковість, цільове признання кредиту, порядок повернення кредиту тощо, які сторони засвідчили своїми підписами.

Відтак колегія суддів приходить до висновку, що кредитний договір між сторонами є укладеним та позичальник ознайомлений з його умовами.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення його виконання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення повернення позичальником позики визначено статтею 1050 ЦК України, згідно з частиною другою якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (на виплат), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вищевказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором та які б спростовували наявний розрахунок заборгованості, відповідачка суду не надала.

Більше того, відповідачка не зверталась до суду із зустрічними позовними вимогами про визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з частиною 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

У статті 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Частиною 12 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що електронний платіжний засіб, що використовується в платіжній системі, має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим правилами платіжної системи, з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до п.4. частини 20 цієї статті, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з частиною 5 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника.

Аналогічна норма міститься в пункті 140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженої Постановою Правління НБУ від 29 липня 2022 № 164 (далі - Положення № 164), згідно з якою до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач електронного платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно пункту 138 розділу VII Положення № 164 Емітент зобов`язаний:

1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення);

2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору;

3) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення;

4) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту;

5) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту;

6) реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення користувача про втрату платіжного інструменту під час реєстрації повідомлення.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення № 164 користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно пункту 140 розділу VII Положення № 164, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

У відповідності до пункту 146 розділу VII Положення № 164 власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Так, стороною відповідача не заперечувався та підтверджувався факт користування номером телефону НОМЕР_6 , зокрема 01.02.2024 року.

Крім того, у відзиві на позовну заяву, поданому в суді першої інстанції, стороною (відповідачем) підтверджувались та не заперечувались ті обставини, що 01.02.2024 року на її номер телефону НОМЕР_6 (який був її фінансовим номером як клієнтки АТ КБ "ПриватБанку") надійшов дзвінок з телефонного номеру НОМЕР_1 та під час вказаного телефонного дзвінку невідома відповідачці особа представилась працівником компанії-оператора мобільного зв`язку "Київстар" та попросила відповідачку повідомити цій особі числовий код, який надійшов Відповідачці на її номер телефону у СМС-повідомленні. Одразу після виконання вказаних дій відповідачка втратила доступ до мобільного та інтернет зв`язку, доступ до власного кабінету у додатку Приват24.

Також судом встановлено з інформації про вхідні та вихідні телефонні дзвінки, а також отримані СМС повідомлення за номером телефону НОМЕР_6 , які були зафіксовані комунікаційним обладнанням ПрАТ «Київстар» в період з 30.01.2024 року по 03.02.2024 року, наданою ПрАТ «Київстар», 01.02.2024 року на номер телефону НОМЕР_6 здійснено три вхідних дзвінки з телефонного номера НОМЕР_1 : о 14:40:28 год. тривалістю 8 сек.; о 14:40:55 год. тривалістю 156 сек.; о 14:45:38 год. тривалістю 261 сек. та 01.02.2024 о 14:44:23 год. на номер телефону НОМЕР_6 надійшло 4 вхідних СМС від контакта «KYIVSTAR» (том 1, а.с. 225 зворот).

Крім того, у протоколі допиту потерпілого від 03.02.2024 зафіксовано показання ОСОБА_1 , за змістом яких 01.02.2024 вона отримала дзвінок з телефонного номера НОМЕР_1 , у ході якого невідомий чоловік представився працівником оператора мобільного зв`язку ПрАТ«Київстар» та запропонував їй створити нову сім-карту з метою покращення якості зв`язку. Для цього потрібно було повідомити код, який надійшов у СМС-повідомленні, що вона і зробила (том 1, а.с. 186-187).

Надходження на номер телефону НОМЕР_6 від контакту «KYIVSTAR» 01.02.2024 о 14:44 год. відповідного СМС про прийняття заявки на заміну сім-картки підтверджується також фото екрана мобільного телефону ОСОБА_1 , який додано до протоколу огляду предмету від 03.02.2024 (том 1, а.с. 194).

Таким чином, відповідач особисто повідомила, як вона вважала представнику ПрАТ «Київстар», код, який надійшов їй у вигляді СМС-повідомлення від контакта «KYIVSTAR».

Внаслідок виконання вказаних дій ОСОБА_1 втратила доступ до свого фінансового номера клієнта банку, інтернет зв`язку, доступу до особистого кабінету у «Приват24», чим сприяла своїми діями у здійсненні іншими особами платіжних операцій за своєю кредитною карткою.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що із змісту СМС-повідомлення від контакта «KYIVSTAR» яке надійшло о 14:44 год. вбачається, що Заявку на заміну СІМ картки прийнято. Для підтвердження введіть з нової СІМ :НОМЕР_12 та у вказаному повідомленні міститься застереження про те, що: "Якщо Ви не подавали запит на заміну СІМ, не вводьте комбінацію та не передавайте її іншим особам.

Так, факт шахрайських дій у даному випадку, який мав місце 01.02.2024 року є беззаперечним.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що відповідачка, можливо, не усвідомлюючи цього, діючи з необережністю, фактично розкрила особисту інформацію, що не підлягала розголошенню, наслідком чого було оформлення на її ім`я кредиту на суму 32 300 грн. та наступна втрата коштів, які знаходились на її рахунках.

Колегія суддів звертає увагу на те, що без розголошення відповідачкою інформації, яка містилась у смс-повідомленнях, що надходили їй, як вона вважала - від "працівників мобільного оператора "Київстар" 01.02.2024 року, не були б можливими заміна її фінансового номеру з НОМЕР_13 на номер НОМЕР_9 і відповідно подальші операції з оформлення на її ім`я кредиту на суму 32 300 грн., наслідком чого стала втрата коштів, які знаходились на її банківських рахунках.

З урахуванням встановлених вище обставин справи, зокрема факту спілкування відповідачки з ймовірними шахраями та повідомлення останнім особистої інформації, яка дозволила змінити її фінансовий номер, що підтверджується матеріалами справи та визнається самою відповідачкою, в колегії суддів відсутні сумніви, що саме за сприяння відповідачки відбулось фактичне розкриття особистої інформації, що не підлягала розголошенню, наслідком чого стало оформлення на її ім`я кредиту на суму 32 300 грн. та наступне списання коштів х її банківських рахунків.

Відтак колегія суддів не вбачає підстав, які б зумовлювали можливість звільнення відповідачки від цивільно-правової відповідальності, оскільки факт незаконного переказу грошових коштів з карткового рахунку відбувся не з вини банку, а тому відповідачка повинна нести відповідальність за ці операції та відшкодувати заборгованість.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачкою, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачкою кредитних коштів, апеляційний суд приходить до висновку про наявність у позивача права вимоги до відповідачки за кредитним договір б/н від 01.02.2024 року.

Також апеляційний суд погоджується із заявленою позивачем сумою заборгованості, оскільки згідно розрахунку, наданого позивачем, нарахування відсотків здійснено у відповідності до вищезазначених умов кредитного договору та в межах строку дії кредитного договору.

Жодних контррозрахунків заборгованості матеріали справи не містять.

Відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.02.2024 року у сумі 35 207,00 грн., з яких 32 300,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 907,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

Також з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір, а саме - 2 422,40 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 3 633,60 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що за загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.12.2021 року у справі № 925/81/21, від 09.02.2022 року у справі № 910/17345/20, від 15.02.2023 року у справі № 911/956/17(361/6664/20), від 07.03.2023 року у справі № 922/3289/21, від 14.07.2021 року у справі № 761/15741/17, від 26.07.2023 року у справі № 754/4352/21, від 24.01.2024 року у справі № 752/1058/23.

Відтак додаткове рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року, яким стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. також підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 24 квітня 2025 року та додаткове рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.02.2024 року у сумі 35 207,00 грн., з яких 32 300,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 907,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) 2 422,40 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3 633,60 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Хома М.В.