Справа № 740/3416/25
Провадження № 2/740/1638/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Кот В. С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником адвокатом Бубліченком Миколою Вікторовичем, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі ТОВ «Фінфорс», товариство), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

установив:

У червні 2025 року представник позивачки адвокат Бубліченко М. В. звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О. С. від 01 вересня 2020 року № 21972 про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості в розмірі 5715,50 грн, стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

На обґрунтування своїх вимог представник позивачки зазначив, що вказаний виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору № 651305-А від 10.09.2019, укладеного між позивачкою та ТОВ «СС Лоун», правонаступником якого є відповідач, якому відступлено право вимоги за договором про відступлення права вимоги № від 13.11.2019. Представник позивачки вважає, що оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог закону, при цьому вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчувався. За виконавчим написом № 21972 від 01.09.2019 з позивачки стягнуто заборгованість, яка є завищеною, у зв`язку з чим не є безспірною. Так, розмір нарахованої позивачці заборгованості не відповідає умовам кредитного договору, укладеного між нею та ТОВ «СС Лоун». Нотаріус не переконався у безспірності сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Крім того, виконавчий напис вчинено не на підставі документів, визначених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О. С.

Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення; відзиву/пояснень на позов, жодних заяв/клопотань не подавав.

Треті особи належним чином повідомлені про розгляд справи, пояснень на позов, жодних заяв/клопотань не подавали.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 01 вересня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу - Горай О. С. учинив виконавчий напис № 21972, яким стягнуто з ОСОБА_2 , яка є боржником за кредитним договором № 651305-А від 10 вересня 2019 року, укладеним між нею та ТОВ «СС Лоун», на користь його правонаступника ТОВ «Фінфорс» заборгованість за період з 13.11.2019 по 11.03.2020 у розмірі 5715,50 грн, з яких: 2300,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2277,00 грн прострочена заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом; 1138,50 грн строкова заборгованість за штрафами і пенями.

10.09.2020 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В. В. прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження № 62999897 з виконання вказаного напису нотаріуса.

Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 19.01.2022 ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

07.11.2024 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В. В. прийняла постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження № 62999897, згідно з якою змінила прізвище боржника на « ОСОБА_4 ».

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п. 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу в боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису.

Відповідно до п. 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, суд звертає увагу, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень.

Виходячи з наведеного вище, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи насправді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Київський апеляційний адміністративний суд при розгляді вказаної справи дійшов висновку про необхідність визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 16.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині з моменту її прийняття.

Таким чином, постановою суду, яка набрала законної сили, визнано незаконним та нечинним положення правової норми щодо можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, не посвідченому нотаріально.

У постанові Верховного Суду від 29.01.2019 № 910/13233/17 зазначено, що в зв`язку з визнанням судом нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 до спірних правовідносин підлягала застосуванню постанова Кабінету Міністрів України про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 1172 у редакції від 29.11.2001.

Зі змісту наведених судових рішень вбачається, що з 22.02.2017 року виконавчий напис може бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору.

З метою з`ясування усіх обставин ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 24 червня 2025 року витребувано в ТОВ «Фінфорс» копію договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 40071779 від 13.11.2019 (витягу з договору), згідно з яким ТОВ «СС Лоун» відступило право вимоги на користь ТОВ «Фінфорс» за кредитним договором № 651305-А від 10.09.2019, укладеним з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію виписки за рахунком за кредитним договором № 651305-А від 10.09.2019, який укладено між ОСОБА_2 та ТОВ «СС Лоун», за період із 10.09.2019 по 13.11.2019 у розгорнутому вигляді з детальним описом кожної операції (зняття, зарахування коштів тощо); копію виписки за рахунком за кредитним договором № 651305-А від 10.09.2019, який укладено між ОСОБА_2 та ТОВ «Фінфорс» як новим кредитором, за період із 13.11.2019 по 11.03.2020 у розгорнутому вигляді з детальним описом кожної операції (зняття, зарахування коштів тощо) та установлено строк для подання вказаних документів протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштової кореспонденції копію ухвали ТОВ «Фінфорс» отримало 02 липня 2025 року, однак вказаних документів товариство до суду не надіслало.

Таким чином, відповідач не довів у встановленому законом порядку належними і допустимими доказами того, що кредитний договір, який надавався нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально.

Відповідач не спростував у встановленому законом порядку належними і допустимими доказами того, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису надавався нотаріально посвідчений кредитний договір.

Крім цього, відповідач не подав до суду докази про підтвердження отримання позивачем вимоги щодо сплати заборгованості, а неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно поінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги відповідача.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованості за сумою кредиту, процентами у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово, без повідомлення позивача про наявність указаної заборгованості.

При вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №310/9293/15-ц, та постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені й обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Докази на спростування такого висновку суду станом на час розгляду справи відсутні.

Оскільки відповідно до Закону «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 968,96 грн (1211,20 грн х коефіцієнт 0,8, оскільки позовна заява подана в електронний формі через підсистему «Електронний суд»).

Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити таке.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК).

Відповідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами тощо.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що до позовної заяви додано: копію договору № 14 про надання правничої допомоги від 28.02.2025, копію додаткової угоди погодження договірної ціни від 28.02.2025, що є додатком до договору про надання правничої допомоги № 14 від 28.02.2025, квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 10.03.2025, розрахунок (детальний опис) суми витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката за фактично надану правничу допомогу за договором № 14 про надання правничої допомоги від 28.02.2025 станом на 16.06.2025, з яких убачається, що сума гонорару, сплачена позивачем адвокату Бубліченку М. В., становить 6000,00 грн.

Суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн є завищеним з урахуванням категорії справи та наданих адвокатом послуг. Так, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн відповідатимуть критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин цієї справи, що є співмірним зі складністю справи, в якій відповідачем є юридична особа фінансова компанія, яка займається діяльністю в сфері фінансових операцій, а також обсягом наданих адвокатом послуг, які зводилися до вивчення, правового аналізу матеріалів виконавчого провадження, роз`яснень, складання та оформлення позовної заяви.

Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76 81, 89, 137, 138, 141, 263 265, 273, 274, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , поданий представником адвокатом Бубліченком Миколою Вікторовичем, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі ТОВ «Фінфорс», товариство), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 01 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу - Гораєм Олегом Станіславовичем за № 21972 стосовно ОСОБА_5 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (вул. Іоанна Павла ІІ, 4/6, корп. В, каб. 508-2, м. Київ; ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисяч) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко