Справа № 473/3925/25
"03" вересня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Булкат М.С.,
за участю секретаря судового засідання Багрін І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У липні 2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 27 червня 2020 року ТОВ «ЗАЙМЕР» уклало з ОСОБА_1 . Договір про надання фінансового кредиту №131429.
Відповідно до договору ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 500 грн зі строком користування коштами протягом 10 днів до 06 липня 2020 року (з можливістю продовження цього строку за ініціативою позичальника), який в свою чергу зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2 % на добу від суми залишку заборгованості за кредитом.
У разі порушення умов договору щодо вчасного повернення кредиту позичальник зобов`язався сплачувати пеню у розмірі 5 % від розміру невиконаного грошового зобов`язання - до дня повного погашення заборгованості, але не більше ніж за 100 календарних днів.
28 жовтня 2021 року ТОВ «ЗАЙМЕР» уклало з ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» Договір факторингу №01-28/10/2021, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 131429 від 27 червня 2020року.
Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 7 800 грн, у тому числі:
-прострочена заборгованість за кредитом 1 500 грн;
-прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом 6 300 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі.
27 серпня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, в якому висловлено заперечення проти частини заявлених вимог, а саме щодо нарахування процентів після спливу строку дії кредитного договору.
Як вбачається з матеріалів справи та відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, строк користування кредитними коштами складав 10 календарних днів з можливістю продовження ще на аналогічний строк за умови своєчасної сплати нарахованих процентів. 06 липня 2020 року відповідачем було сплачено 300 грн відсотків, що свідчить про реалізацію права на продовження строку договору до 16 липня 2020 року.
Таким чином, усі нарахування процентів після 16 липня 2020 року є неправомірними, оскільки суперечать умовам договору та усталеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду України, згідно з якою проценти за користування кредитом можуть нараховуватись виключно в межах визначеного договором строку користування коштами. Після закінчення такого строку кредитодавець не позбавлений права звернутись з вимогами, передбаченими частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, однак таких вимог у даній справі заявлено не було. Позовні вимоги в частині стягнення процентів після 16.07.2020 є безпідставними та не підлягають задоволенню. Загальна сума дійсної заборгованості відповідача становить 1800 грн, що включає тіло кредиту в розмірі 1500 грн та проценти за користування кредитом за строк дії договору у розмірі 300 грн.
22 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив від представника Позивача, у якій зазначено, що кредитний договір було укладено шляхом приєднання Відповідача до публічної оферти з використанням одноразового електронного ідентифікатора. Згідно з умовами договору, Позивач надав Відповідачу кредит у розмірі 1500 грн строком на 10 днів під 730% річних (2% на добу), а часткове погашення боргу свідчить про фактичне отримання коштів та згоду з умовами договору.
У відповіді також вказано, що твердження Відповідача про незаконність нарахування процентів після закінчення строку кредитування спростовуються правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (постанова у справі №910/4518/16), відповідно до якої проценти можуть нараховуватись як міра відповідальності у разі прострочення, якщо це передбачено договором. Позивачем надано належні докази правомірного нарахування процентів, а також понесення витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується договорами, квитанціями та детальними розрахунками.
27 серпня 2025 року на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, подане представником Відповідача. У поданому документі Відповідач підтримує свої первинні заперечення проти позову, надає додаткові аргументи щодо недійсності умов кредитного договору, оспорює правомірність нарахування процентів після закінчення строку дії договору, а також ставить під сумнів обґрунтованість витрат на правничу допомогу, понесених Позивачем.
В судове засідання представник позивача Пархомчук С.В. не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача надала заяву про розгляд без її участі.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 27 червня 2020 року ТОВ «ЗАЙМЕР» уклало з ОСОБА_1 . Договір про надання фінансового кредиту №131429.
Відповідно до договору ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 500 грн зі строком користування коштами протягом 10 днів до 06 липня 2020 року (з можливістю продовження цього строку за ініціативою позичальника), який в свою чергу зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2 % на добу від суми залишку заборгованості за кредитом.
У разі порушення умов договору щодо вчасного повернення кредиту позичальниця зобов`язалася сплачувати сплатити пеню у розмірі 5 % від розміру невиконаного грошового зобов`язання - до дня повного погашення заборгованості, але не більше ніж за 100 календарних днів.
28 жовтня 2021 року ТОВ «ЗАЙМЕР» уклало з ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» Договір факторингу №01-28/10/2021, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №131429 від 27 червня 2020року.
06 липня 2020 року Відповідач здійснив платіж у розмірі 300 грн, які були зараховані в рахунок сплати нарахованих відсотків за перші 10 днів користування кредитом. Відповідно до п. 3.3.3 договору, така оплата призвела до автоматичного продовження строку дії договору. Оскільки в договорі не визначено конкретний строк продовження, то, з урахуванням початкових умов договору (строк 10 днів), строк дії договору вважається продовженим на аналогічний період до 16 липня 2020 року.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Таким чином, ОСОБА_1 набув статусу, прав та обов`язків позичальника у кредитних правовідносинах з ТОВ «ЗАЙМЕР».
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).
Відповідно до копії довідки ТОВ «Платежі Онлайн» підтвердило той факт, що 27 червня 2020 року на зазначену в кредитному договорі банківську картку відповідача № НОМЕР_1 було зараховано 1 500 грн, що повністю підтверджує факт виконання ТОВ «ЗАЙМЕР» свого зобов`язання перед відповідачем.
Зі свого боку ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки з рахунку позичальника загальна заборгованість за договором становить 7 800 грн, у тому числі:
-прострочена заборгованість за кредитом 1 500 грн;
-прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом 6 300 грн.
Однак суд не в повній мірі погоджується з вказаними розрахунком та випискою, а саме в частині нарахування процентів, оскільки вони суперечить умовам договору.
Як уже зазначалося, відповідно до умов кредитного договору, Відповідач отримав кредит зі строком користування коштами до 06 липня 2020 року (п. 1.2 договору). Порядок продовження строку дії договору визначений п. 3.3.3, згідно з яким Позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дії договору сплатити нараховані проценти, що є підставою для автоматичного продовження строку кредитування. Матеріали справи підтверджують факт такої сплати Відповідачем у межах строку, встановленого договором, що свідчить про правомірне продовження строку дії договору до 16 липня 2020 року. Відтак, проценти мали нараховуватися до цієї дати включно.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Водночас, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України.
За встановленого, нарахування договірних процентів поза межами строку кредитування (10 днів), тобто після 16 липня 2020 року, не відповідає умовам договору.
Після вказаної дати позивач не позбавлений права вимагати сплати від боржника процентів за неправомірне користування чужими коштами відповідно до правил, встановлених п. 2.3 кредитного договору в сукупності з ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Однак позивач не заявляв окремих вимог щодо застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальником грошового зобов`язання, а тому такі вимоги не є предметом судового розгляду.
Таким чином, нараховані позивачем проценти після 16 липня 2020року стягненню не підлягають.
За встановлених обставин, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» підлягає стягненню заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №131429 від 27 червня 2020 року в загальному розмірі 1 800 грн, в тому числі:
- прострочена заборгованість за кредитом - 1 500 грн;
- прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом - 300 грн (1 500 грн (розмір заборгованості за кредитом) х 2 % (встановлена у договорі процентна ставка)/100 х 10 днів (встановлений строк кредитування)).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 559 грн (пропорційно до розміру задоволених вимог 23 %).
Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представник позивача надав копію Договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, акт про отримання правової допомоги між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В.. Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023. В позовній заяві, зазначені такі види наданих послуг як: зустріч консультація щодо врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ«ФК КЕШ ТУ ГОУ» та ОСОБА_1 в рамках кредитного договору № 131429 від 27.06.2020 року 2 000 гривень відповідно до п. 3.1 договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року 1 година, складення та подання позовної заяви 2 000 гривень відповідно до п. 3.1 договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року 2,5 години, інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» 1,5 години 3 000 гривень, канцелярські витрати на виготовлення копій документів 500 гривень.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення, закріплено у частині четвертій статті 141 ЦПК України.
Разом з тим, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір.
Послуги із моніторингу «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи за подання позовної заяви не може бути включений до витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають присудженню з іншої сторони, оскільки стосуються виключно взаємовідносин між клієнтом та адвокатом з приводу оформлення процесуальних документів та організації роботи між ними і не належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, адже не є за своєю природою правничою допомогою.
Суддя звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.04.2020 у справі №826/4466/18, Суд виходив з істотного значення умов договору про надання правничої допомоги щодо порядку проведення розрахунків за ним. Тобто, якщо на час розгляду питання про розподіл витрат на правову допомогу такі витрати вже мали б бути оплачені, то надання зазначених документів до позовної заяви або в продовж розгляду справи в судді першої інстанції.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, - указаний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26.12.2023 у справі №380/6904/23.
Зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості в рамках кредитного договору нічим не підкріплена, документів на підтвердження зустрічі не надано.
Зазначений позивачем розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що співмірними із складністю справи, наданими послугами є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: М. С. Булкат