ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/902/25 Доповідач: Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О., Радченка С.В.,

секретар Андреєва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бузанов Дмитро Вікторович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 червня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Кузьміної О.І. у цивільній справі №766/21514/24 за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах через свого представника, адвоката Бузанова Дмитра Вікторовича та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Херсонської міської ради, Виконавчий комітет Центральної районної у місті Херсоні ради, Виконавчий комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Бузанова Дмитра Вікторовича звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Херсонської міської ради, Виконавчий комітет Центральної районної у місті Херсоні ради, Виконавчий комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Позов мотивований тим, що позивач та відповідачка перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 серпня 2011 року в Микільській сільській раді Білозерського району Херсонської області за актовим записом №6. Від цього шлюбу вони мають спільну малолітню дитину- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З вересня 2024 року між сторонами через погіршення стосунків припинились будь-які в розумінні Сімейного Кодексу України сімейні відносини, в зв`язку з чим подальше підтримання шлюбних відносин стало неможливим. На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх стосунків.

Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 .

Малолітня дитина проживає разом з матір`ю в орендованій квартирі, орендну плату за яку вносить позивач. Вказує, що батько дитини повністю несе фінансові витрати на утримання дитини, мати не має заробітку, офіційно ніде не працевлаштована, а тому самостійно оплачувати орендовану квартиру не може.

Оскільки після фактичного припинення сімейних і шлюбних відносин між сторонами, та початку окремого проживання, питання щодо опіки та місця проживання дитини між батьками не вирішено, позивач просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 червня 2025 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції, мотивуючи рішення, зазначив, що по справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала, постійно бачить та спілкується і від якого матір дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання на проживання з нею. Матеріали справи не містять будь-яких належних доказів, які б свідчили про бажання матері і волю щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. За таких обставин, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, її вік та стать, також мінливий характер роботи позивача, який є моряком та тривалий час перебуває у рейсах, суд не вбачав підстав для визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком та дійшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнюючи доводи.

В поданій апеляційній скарзі на вказане судове рішення ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бузанов Дмитро Вікторович, зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності спору між сторонами щодо місця проживання малолітньої дитини. Вказуючи на те, що відсутність зустрічного позову та відзиву на позовну заяву від відповідачки не є підставою для висновку про відсутність спору, оскільки спір виникає через неможливість досягнення згоди, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, у разі відсутності предмета спору суд мав би закрити провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Скаржник вважає, що суд при ухвалені оскаржуваного рішення суду не врахував фактичні обставини справи, а саме те, що: позивач повністю забезпечує фінансові витрати на утримання дитини, тоді як відповідачка не має самостійного доходу та не працевлаштована; позивач має у власності нерухоме майно в Україні та забезпечений житлом за кордоном, тоді як відповідачка не має власного житла; дитина має більшу прихильність до батька, суд не приділив належної уваги найкращим інтересам дитини.

Враховуючи викладене, скаржник просив рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 червня 2025 року скасувати, позов ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини, задовольнити повністю, визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Просив заслухати думку дитини.

Доводи інших учасників справи.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Явка учасників процесу до судового засідання.

Під час розгляду справи, позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Бузанов Д.В., приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з власних технічних засобів, доводи апеляційної скарги підтримали з підстав в ній викладених, просили скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 , приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з власних технічних засобів, надала пояснення, зі змісту яких слідує, що вона турбується про життя дитини, любить свою дитину, створює умови для належного її розвитку, є не офіційно працевлаштованою.

Представник виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради Матвієнко А.М. при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини поклалася на думку суду.

Представник виконавчого комітету Херсонської міської ради Фролова Т.С. 27.08.2025 року направила на адресу апеляційного суду заяву, сформувавши її в системі «Електронний суд», в якій просила розгляд справи проводити за відсутності представника виконавчого комітету Херсонської міської ради.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, з`ясувавши думку дитини, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що з 23 серпня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10.03.2024 року розірваний (справа №766/20157/24).

За час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина - дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18 вересня 2011 року.

З довідки №61/2024 від 14.11.2024 року, виданої директором початкової інтеграційної школи №317 ім. Едмунда Буяновського, суд встановив, що ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 навчальному році, є ученицею 7а класу Початкової інтеграційної школи (а.с.195 т.1).

За адресою: АДРЕСА_1 проживають також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі договорів оренди від 18.02.2023 року та від 01.01.2024 року (а.с.158-163 т.1).

Відповідно до посвідчення особи моряка серії НОМЕР_2 , послужної книжки моряка № 2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює моряком.

Відповідно до листа №08-44-195 від 15.04.2025 року Виконавчого комітету Центральної районної у місті Херсоні ради зазначено про неможливість складення акту обстеження житлових умов позивача за його зареєстрованим місцем проживання, оскільки він перебуває за межами України, виїхав до Варшави, наразі перебуває у рейсі.

Відповідно до листа від 12.05.2025 року Виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради зазначено про неможливість складення висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання їхньої неповнолітньої дитини за зареєстрованим місцем проживання відповідача, оскільки відповідачка разом з дитиною перебувають за межами України.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини, оскільки на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, остання фактично проживала і проживає разом з ним, а мати дитини (відповідач) не вимагала від позивача змінити її місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою.

За таких обставин, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, її вік та стать, також мінливий характер роботи позивача, який є моряком та тривалий час перебуває у рейсах, суд не вбачав підстав для визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком та дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

При цьому, суд відхилив доводи позивача щодо доцільності проживання дитини з ним, оскільки у нього є перевага в матеріально-побутовому стані з відповідачем, як такі, що не дають підстав для задоволення вимог позивача, вказавши що вказана обставина сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Не погодившись із висновком суду першої інстанції, відповідач в апеляційній скарзі вказав на помилковість висновків суду щодо відсутності спору між батьками з приводу визначення місця проживання дитини, та зауважив, що він у позовній заяві вказував про те, що згоди між ним та відповідачкою щодо місця проживання дитини не досягнуто.

За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір у подібних правовідносинах, Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2023 року у справі №757/555/22, не погодившись із висновком суду апеляційної інстанції про те, що в справі відсутній спір між батьками з приводу визначення місця проживання дитини, зауважив, що:

- по-перше, у випадку, коли суд уважає, що в справі відсутній предмет спору, то суд своєю ухвалою закриває провадження в справі (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України), а не відмовляє в задоволенні позову;

- по-друге, відсутність спору характеризується тим, що між сторонами не залишається неврегульованих питань, а тому задоволення матеріально-правової вимоги позивача за такої ситуації є недоцільним та таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, які вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою.

У постанові від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19-ц Верховний Суд зазначив, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

За викладеного доводи апеляційної скарги в зазначеній частині є прийнятними.

Разом з тим, міський суд по суті вирішення спору дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком, підставно врахувавши інтереси малолітньої дитини, її вік та стать, а також мінливий характер роботи позивача, який є моряком та тривалий час перебуває у рейсах. Правильно відхилив доводи позивача, як підставу для задоволення позову, його переваги в матеріально-побутовому стані з відповідачем, вказавши про те, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції по суті вирішення спору, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до частин другої, третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21липня 2021року у справі N 404/3499/17 звернув увагу на те, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Положеннями статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року визначено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган, зокрема, надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Під час апеляційного розгляду справи, за клопотанням позивача та зі згоди відповідачки, матері дитини, апеляційним судом була опитана малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з приводу визначення її місця проживання. Опитування проходило в режимі відеоконферезв`язку в присутності спеціаліста сектору з питань захисту дітей та профілактичної роботи у справах дітей Виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради.

Під час опитування малолітньої ОСОБА_2 , остання проявила жаль з приводу наявного конфлікту між батьками, повідомила, що позитивно сприймає і матір і батька, хотіла б проживати разом з ними обома. Повідомила, що наразі проживає з батьком, від помешкання якого їй ближче до навчального закладу. При цьому не заперечувала можливості проживання з матір`ю.

Апеляційний суд враховує висловлену думку дитини у сукупності з встановленими фактичними обставини справи, якими у цій справі є:

сторони є батьками малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживають у м. Варшава, шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду, стосунки між батьками дитини, як встановлено із пояснень сторін, наданих в апеляційному суді, вкрай напружені, ОСОБА_1 має намір створити іншу сім`ю, працює моряком, часто перебуває у рейсах, згідно записів у послужній книжці моряка №2 №0193347 від 13.04.2018 року, звільнений із судна - 29.08.2024 року. Під час перебування позивача в рейсі, малолітня ОСОБА_2 проживала разом з матір`ю.

На момент подачі позову малолітня дитина проживає разом з позивачем, мати дитини не вимагає від позивача змінити її місце проживання, не порушувала у судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача.

Обставин протиправної поведінки з боку матері щодо дитини матеріали справи не містять.

За викладеного, апеляційний суд вважає, що висловлена думка дитини не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком, оскільки суд враховує думку дитини у системі фактичних обставин справи, за якими позивач має мінливу роботу, є моряком, часто перебуває у рейсах, під час перебування в яких дитина залишатиметься без батьківського піклування, а тому вважає, що суд першої інстанції правильно керувався виключно інтересами дитини, а не інтересами та бажаннями батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

При цьому апеляційний суд враховує, що при досягненні дитиною чотирнадцятирічного віку, що матиме місце 19 вересня 2025 року, неповнолітня ОСОБА_2 зможе самостійно обрати своє місце проживання.

Посилання в апеляційні скарзі про те, що суд не врахував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №204/8432/19, є безпідставними, оскільки фактичні обставини справ не є подібними. При цьому суд у кожній справі виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанцій - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Повний текст постанови складено 09.09.2025 р.

Керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бузанов Дмитро Вікторович, залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: В.О. Бездрабко

С.В. Радченко