Номер провадження 2-о/754/460/25
РІШЕННЯ

Іменем України

02 вересня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Кирилова А.А.

за відсутності сторін

розглянувши в судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2025 року до Деснянського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 . До участі в справі в якості заінтересованої особи було залучено - Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (м. Київ, вул.. Володимира Чаплінського, 3А).

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Заявник звернулась до нотаріальної державної контори для оформлення спадщини після померлого ОСОБА_3 .

Державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори відкрито спадкову справу від 01.01.2025 № 224/2024 та повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наступними обставинами:

Спадкове майно після померлого ОСОБА_3 складається нерухомого майна - будинку в АДРЕСА_2 .

За даними встановленими державним нотаріусом померлим ОСОБА_3 не залишено заповіту. Право власності на означений будинок на момент смерті спадкодавця зареєстроване за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Оскільки, заявницею не надано документів на підтвердження смерті ОСОБА_2 , то нотаріус позбавлений можливості встановити коло спадкоємців.

Заявниця позбавлена можливості надати документи на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , оскільки останній помер ще в період коли Заявниця була малолітньою, у Заявниці, яка змушена була евакуюватися з окупованого у 2023 році м. Бахмут, відсутні документи, оскільки більшість речей та документів залишились на окупованій території у понівеченому внаслідок ракетних обстрілів будинку.

Ситуація ускладняється ще тією обставиною, що ОСОБА_2 помер ще у ІНФОРМАЦІЯ_9, тобто за часів перебування України у складі частини СРСР, а отже реєстрація смерті регулювалося законодавством Української РСР, зокрема, Положенням про порядок реєстрації актів громадянського стану, затвердженим Указом Президії Верховної Ради УРСР від 20 травня 1969 року (із змінами та доповненнями), які передбачали, що реєстрація смерті мала проводитися в органах РАЦС (реєстрації актів цивільного стану) за місцем проживання померлого або за місцем настання смерті.

Згідно наявних у Заявника копій документів, а саме «Домовая книга для прописки

граждан проживаючих в доме № 96 по улице 8-е марта г. Артемовск» містяться записи лише відносно ОСОБА_4 як власниці будинку з 1960 року. Записи в домовій книзі не визнані недійсними і не скасовані.

За даними технічного паспорту 1983 року, власниками будинку зазначено як ОСОБА_4 так і ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після його смерті відкрилась спадщина, за законом, яку в порядку ст. 529 та 549 ЦК УРСР 1963 прийнята дружиною - ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , померла у 1993 році та спадщину в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року фактично прийнято сином померлої, спадкодавцем ОСОБА_3 , підтвердження факту смерті ОСОБА_2 надасть можливість Заявниці отримати свідоцтво про право на спадщину.

Зазаначені обставини окрім долучених до матеріалів документів підтверджені показами свідків: ОСОБА_5 ( НОМЕР_1 ), що після евакуації з м. Бахмут наразі проживає за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_6 ( НОМЕР_2 ), який також евакуювався у м. Хмельницький та проживає за адресою АДРЕСА_4 .

У заявниці відсутній оригінал документа, що підтверджує факт смерті її батька на тимчасово окупованій території, а тому орган державної реєстрації актів цивільного стану не може провести державну реєстрацію смерті.

Свідоцтво про смерть ОСОБА_7 було повторно видане 18 квітня 2024 року Відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції республіки Крим, що діє на тимчасово окупованій території, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є недійсним і не створює правових наслідків.

Заявник позбавлена можливості у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію факту смерті батька, оскільки документи на підтвердження цих обставин видані на тимчасово окупованій території, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 серпня 2025 року відкрито провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення.

21 серпня 2025 року представником заінтересованої особи ОСОБА_8 через систему «Електронний суд» на адресу суду направлено заперечення на клопотання (заяву) відповідно до якої зазначено наступне.

В позовній заяві заявник, посилається на статтю 317 ЦПК України - Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Разом з тим, зазначаємо, що згідно позовної заяви, позивач просить встановити факт смерті особи, яка померла 1985 році. Отже застосування у вказаному випадку статті 317 ЦПК - суперечать суті самої норми. Вважають що в даному випадку, справу необхідно розглядати в порядку статті 315 ЦПК. Заявник стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Бахмут (колишня назва - Артемівськ) помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак жодного факту/копії документу/ тощо який би підтверджував вказані дані - не надано. В листі Обухівської районної державної нотаріальної контори вказано «Зі слід спадкоємиці, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 помер приблизно у 1985-1990 роках». При цьому, необхідно звернути увагу суду, що інформація про втрату архіву Бахмутського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (сучасна назва) Центральному відділу невідома. Відомості актових записів цього відділу містяться в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян.

З метою з`ясування вказаного факту, враховуючи відомості позовної заяви, Центральним відділом листом від 19.08.2025 направлено відповідний запит до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Виходячи з вищевикладеного, Центральний відділ не вбачає підстав у задоволенні позовних вимог заявника, за наявними даними.

26 серпня 2025 року представником заінтересованої особи Дашутіна Р.В. через систему «Електронний суд» на адресу суду направлено пояснення щодо позову або відзиву відповідно до якого зазначено наступне.

21.08.2025 Центральним відділом було надано свої міркування та доводи стосовно позовних вимог (лист зареєстровано за № 42207/25-Вх)

В додаток до попереднього листа інформуємо, що 25.08.2025 до Центрального відділу надійшла відповідь на запит до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (№27295/32740-22-25/15.1 від 22.08.2025, копія додається).

Отже, згідно отриманої інформації архів перших примірників актових записів про смерть за період вказаний позивачем по Бахмутському відділу - збережений в повному обсязі. Смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - не виявлено.

Таким чином, вважати, що смерть ОСОБА_2 настала у конкретний період часу та

саме у місті Бахмут - підстав не виявлено.

Окремо зазначають, що в ІІ частині позовної заяви, позивач посилається на законодавство щодо встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території з метою розгляду питання щодо смерті іншої особи - ОСОБА_7 , що в межах розгляду питання стосовно встановлення факту смерті ОСОБА_2 виходить за межі предмету доказування.

В судове засідання заявник з`явилась, вимоги заяви підтримала.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлялись належним чином.

Судом встановлено, відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №206 від 13.03.1956 р.. Відомості про батька - відсутні, відомості про матір - ОСОБА_9 .

Згідно наявних в матеріалах копій документів, а саме «Домовая книга для прописки граждан проживаючих в доме № 96 по улице 8-е марта г. Артемовск» (на рос. мов.) містяться записи лише відносно ОСОБА_4 як власниці будинку з 1960 року.

За даними технічного паспорту 1983 року, власниками будинку зазначено ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть (повторно) серія НОМЕР_3 виданого Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 26.08.2020 року, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що 25.08.1993 року складено відповідний актовий запис №871.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого органом РАЦС м. Зезен, реєстраційний номер НОМЕР_4 , виданого 22.10.2024 р.

Державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори за зверненням ОСОБА_1 було відкрито спадкову справу від 01.01.2025 № 224/2024 та повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наступними обставинами:

Спадкове майно після померлого ОСОБА_3 складається нерухомого майна - будинку в АДРЕСА_2 .

За даними встановленими державним нотаріусом померлим ОСОБА_3 не залишено заповіту. Право власності на означений будинок на момент смерті спадкодавця зареєстроване за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Оскільки, заявницею не надано документів на підтвердження смерті ОСОБА_2 , то нотаріус позбавлений можливості встановити коло спадкоємців.

Зі слів заявниці, вона позбавлена можливості надати документи на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , оскільки останній помер ще в період коли вона була малолітньою, у неї, яка змушена була евакуюватися з окупованого у 2023 році м. Бахмут, відсутні документи, оскільки більшість речей та документів залишились на окупованій території у понівеченому внаслідок ракетних обстрілів будинку.

Окрім цього, матеріали справи містять копії нотаріально завірених заяв свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтверджують, що ОСОБА_2 та ОСОБА_10 знали оскільки жили в одному мікрорайоні, дружили. ОСОБА_11 є бабою ОСОБА_1 та дружиною ОСОБА_12 . Знають що помер ОСОБА_2 у 1985 році.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 №2398-VI (далі - Закон №2398-VI) актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть (ч.1, 2, 3 ст.49 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону №2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону №2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Частиною першою статті 1Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян

та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено,що тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Відповідно до пункту 7 статті 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Частина перша статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлює, для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території інших тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими Кабінетом Міністрів України; 4) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1,2і3цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Відповідно до частини третьої цієї статті будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного

цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Під час розгляду судами справ про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на положенні законодавства (лист Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 № 985/0/208-21 щодо скасування вимоги отримання відмови від органів державної реєстрації актів цивільного стану). Тобто звертатися спочатку до органу державної реєстрації актів цивільного стану в межах території підконтрольній владі України та отримати письмову відмову, не є обов`язковим.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що

мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно вимог ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду

справ встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, тому в таких випадках, відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року зі

змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року № 15 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності документів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до ї особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

При ухваленні рішення відповідно до вимог ст..17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст..9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст..13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь - який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

У відповідності до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 317 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , національність молдован, ІНФОРМАЦІЯ_10 у м. Бахмут у віці 54 роки.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя