Справа № 367/2422/23
Провадження №2/367/812/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

04 вересня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Опанасенко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

10 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у справах дітей Гостомельської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Обґрунтовуючи позов, позивач ОСОБА_1 зазначає, що 11 червня 2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 відділом ДРАЦС по Томаківському району та місту Марганцю ГТУЮ у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Вказує, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року в справі № 180/1116/21, шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано.

Стверджує, що від даного шлюбу виховує сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на його утриманні та проживає з ним.

Зазначає, що рішенням Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області № 221 від 11 серпня 2022 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Вказує, що відповідачем у даній справі є матір малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка починаючи із серпня 2022 року не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться його здоров`ям, успіхами у навчанні, місцем навчання, та тим, які гуртки відвідує, жодним чином морально та матеріально не підтримує дитину, а з вересня 2022 року, після переїзду з м. Марганець до селища Гостомель, відповідач взагалі змінила номер телефону, не дзвонить і не пише, протягом більше ніж півроку зв`язок з нею повністю втрачено.

Зауважує, що навіть від участі в засіданні комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області під час розгляду 11 серпня 2022 року матеріалів заяви про визначення місця проживання дитини, відповідач самоусунулася з власної ініціативи, що вкотре вказує, що ОСОБА_3 байдужі питання про її право щодо дитини та про її небажання брати участь у житті та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що зазначені обставини підтверджуються такими доказами: письмовою заявою ОСОБА_3 від 21 липня 2022 року на ім`я міського голови м. Марганець; психологічною характеристикою на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 практичного психолога Марганецького ліцею № 10; психологічною характеристико учня 3-В класу ліцею № 1 Гостомельської селищної ради Лебединия Артема Руслановича від 07 квітня 2023 року; довідкою з місця проживання позивача з додатком № 1 від 27 березня 2023 року; характеристикою з місця проживання позивача від 27 березня 2023 року.

Зазначає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, оскільки вона тривалий час, а саме з липня 2022 року не відвідує дитину, не займається вихованням сина, не піклується про його потреби, не цікавиться його життям, здоров`ям та розвитком, а також не бере участі в утриманні дитини, а отже фактично дитина не отримує від матері жодної допомоги та участі у своєму житті.

Стверджує, що позбавлення батьківським прав ОСОБА_3 щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повністю відповідає інтересам самої дитини, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору безпосередньо ОСОБА_3 .

Крім того, зазначає, що є всі підстави для стягнення з ОСОБА_3 на його користь аліментів на утримання дитини, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить: позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 27 квітня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

30 червня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник зазначає, що вимога про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є необґрунтованою та безпідставною, а тому задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Зазначає, що до липня 2022 року відповідач разом зі своїми дітьми: сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вихованням та утриманням яких займалася переважно відповідачка.

Вказує, що у зв`язку з відсутністю будь-якої участі позивача в утриманні спільної дитини відповідач зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, за результатом розгляду якої 26 травня 2021 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області видано судовий наказ по справі № 180/1115/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, розпочинаючи стягнення з 14 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, даний судовий наказ було пред`явлено до примусового виконання.

Зазначає, що питань щодо місця проживання дитини між сторонами до певного часу не виникало, однак 24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення росії на територію України і саме з цим наразі відповідач пов`язує мотиви позивача як у визначенні місця проживання дитини в серпні 2022 року, так і ініціювання цього судового процесу про позбавлення батьківських прав.

Вказує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України. Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Зазначає, що статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено перелік категорій осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, серед яких є жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Вказує, що з серпня 2022 року дитина проживає разом з батьком за спільною згодою між батьками та з урахуванням бажання самої дитини, ОСОБА_8 не вистачало батьківської любові та турботи, тому він не заперечував щодо пропозиції позивача переїхати до нього, при цьому, позивач обіцяв жодним чином не чинити перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_8 та вирішувати всі питання щодо його виховання спільно.

Зазначає, що місце проживання ОСОБА_8 було визначено рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 11 серпня 2022 року, також на прохання позивача без пояснень будь-яких мотивів (ймовірно необхідно було йому мати документ, що підтверджує місце проживання дитини разом з ним), на що відповідач дійсно надала свою згоду, бо не вбачала, що таке рішення може порушити її права або права її малолітнього сина.

Стверджує, що у вересні 2022 року позивач звернувся до відповідача ще з одним проханням: визнати факт відсутності заборгованості зі сплати аліментів та відкликати судовий наказ, на що відповідач також погодилась, сподіваючись, що це сприятиме збереженню довірливих відносин між сторонами, як між батьками ОСОБА_8 .

Вказує, що свого слова позивач не дотримав, та з вересня 2022 року змінив своє місце проживання та місце проживання спільного сина, адресу проживання не повідомляв або повідомляв неправдиву, а в грудні 2022 року одноособово змінив і навчальний заклад сина використовуючи рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини.

Наголошує на тому, що відповідач намагалась постійно контактувати разом з дитиною засобами телефонного зв`язку, намагались домовитись з позивачем щодо побачень з дитиною хоча б на період канікул, однак домовленості не було досягнуто, позивач категорично не бажає вести будь-які перемовини з відповідачем щодо дитини.

Стверджує, що зловживаючи довірою відповідача, позивач свідомо розлучив дитину з матір`ю та наразі чинить перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею виключно з метою, щоб спробувати штучно створити підстави для позбавлення батьківських прав з підстав нібито ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Вказує, що за змістом п. 2-6 Правил категорії осіб, яким дозволяється виїзд за межі України, визначено частиною першою статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Абзацом п`ятим ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено таку категорію, як жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років, таким чином, громадяни України, які самостійно виховують хоча б одну дитину віком до 18 років, мають право виїжджати за межі України за наявності одного з таких документів: свідоцтво про народження дитини (дітей), свідоцтво про смерть матері дитини, або рішення суду про позбавлення матері батьківських прав, або рішення суду про відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, або рішення суду про визнання матері безвісти відсутньою, або рішення суду про оголошення матері померлою, отже звернення позивача до суду із завідомо необґрунтованим позовом про позбавлення батьківських прав зумовлене не інтересами дитини, про що позивач зазначає у позові, а уникненням мобілізації.

Зазначає, що факт належного виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню дитини підтверджується педагогічною характеристикою ОСОБА_9 ліцею № 6 на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому дитина навчалась з першого класу (період навчання з 01 вересня 2020 року по 03 квітня 2023 року) в якій зазначено, що ОСОБА_8 до школи ходив завжди охайно вдягненим, був повністю забезпеченим необхідним шкільним приладдям, підтверджено, що у 1-2 класах (тобто 2020/2021 та 2021/2022 навчальні роки) освітнім процесом хлопчика більше опікувалась мама, вона приводила ОСОБА_8 до школи, бувала у закладі, спілкувалась з вчителями, відвідувала батьківські збори, підтримувала участь сина у святкових програмах закладу та класу.

Стверджує, що на початку 2022/2023 навчального року, відповідач також контактувала з класним керівником дитини, а вже 12 грудня 2022 року ОСОБА_8 було зараховано до 3-В класу ліцею № 1 Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області за заявою батька без згоди та навіть інформування матері, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит № 01-17/99 від 08 червня 2023 року.

Вказує, що адміністрація Ліцею № 1 Гостомельської селищної ради у наданій характеристиці зазначає про те, що мати за час перебування дитини в ліцеї шкільним життям дитини не цікавилась, однак вина відповідача у цьому відсутня у зв`язку з відсутністю у неї будь-якої інформації про нове місце навчання сина.

Зазначає, що психологічна характеристика ОСОБА_4 , складена психологом Марганецького ліцею № 10 ОСОБА_10 не є належним доказом, оскільки ОСОБА_8 у даному ліцеї ніколи не навчався, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит № 266 від 09 червня 2023 року, крім того, така характеристика не є обґрунтованою, відсутні посилання на методики, які використовувала психолог при діагностуванні дитини, тому така характеристика не заслуговує на увагу.

Наголошує на тому, що відповідач не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки із сином, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки та злісного ухилення відповідача від виконання батьківським обов`язків, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів представник відповідача зазначає, що зважаючи на те, що малолітній ОСОБА_8 наразі проживає разом з батьком, з яким органом опіки та піклування визначено місце проживання дитини, відповідач визнає позовну вимогу про стягнення аліментів частково, не погоджуючись лише в їх розмірі.

Зазначає, що відповідач має ще одну дитину - доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, звертає увагу суду, що з 23 лютого 2018 року по 31 травня 2022 року відповідач була офіційно працевлаштована на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги Центру надання соціальних послуг Марганецької міської ради, де характеризувалась позитивно, однак у зв`язку з активними бойовими діями відповідач була вимушена виїхати за межі міста Марганець до міста Дніпра, у зв`язку з чим втратила місце роботи та основного заробітку. Наразі, відповідач є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Стверджує, що відповідач перебуває на обліку як безробітна в Дніпровському міському центрі зайнятості з 12 червня 2023 року, нарізі доходів не має.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить в задоволені позовних вимог про позбавлення батьківських прав відмовити, ???позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/12 частки від заробітку (доходу) щомісячно.

Крім того, 30 червня 2023 року від відповідача ОСОБА_5 до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховані, визначення способу участі матері у виховані сина.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву, зазначає, що є матір`ю малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого порушується питання позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, а також усунення перешкод у спілкуванні з ним.

Вказує, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2019 року, який розірвано за рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року по справі № 180/1116/21.

Зазначає, що до липня 2022 року вона разом зі своїми дітьми: сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вихованням та утриманням яких займалася переважно вона.

Вказує, що у зв`язку з відсутністю будь-якої участі ОСОБА_1 в утриманні спільної дитини вона зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, за результатом розгляду якої 26 травня 2021 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області видано судовий наказ по справі № 180/1115/21 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь валіментів на утримання сина ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, розпочинаючи стягнення з 14 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, даний судовий наказ було пред`явлено до примусового виконання.

Зазначає, що питань щодо місця проживання дитини між сторонами до певного часу не виникало, однак 24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення росії на територію України і саме з цим вона пов`язує мотиви ОСОБА_1 як у визначенні місця проживання дитини в серпні 2022 року, так і ініціювання цього судового процесу про позбавлення батьківських прав.

Вказує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України. Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Зазначає, що статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено перелік категорій осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, серед яких є жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Вказує, що з серпня 2022 року дитина проживає разом з батьком за спільною згодою між батьками та з урахуванням бажання самої дитини, ОСОБА_8 не вистачало батьківської любові та турботи, тому він не заперечував щодо пропозиції позивача переїхати до нього, при цьому, ОСОБА_1 обіцяв жодним чином не чинити перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_8 та вирішувати всі питання щодо його виховання спільно.

Зазначає, що місце проживання ОСОБА_8 було визначено рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 11 серпня 2022 року, також на прохання ОСОБА_1 без пояснень будь-яких мотивів (ймовірно необхідно було йому мати документ, що підтверджує місце проживання дитини разом з ним), на що вона дійсно надала свою згоду, бо не вбачала, що таке рішення може порушити її права або права її малолітнього сина.

Стверджує, що у вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до неї ще з одним проханням: визнати факт відсутності заборгованості зі сплати аліментів та відкликати судовий наказ, на що вона також погодилась, сподіваючись, що це сприятиме збереженню довірливих відносин між ними, як між батьками ОСОБА_8 .

Вказує, що свого слова ОСОБА_1 не дотримав, та з вересня 2022 року змінив своє місце проживання та місце проживання спільного сина, адресу проживання не повідомляв або повідомляв неправдиву, а в грудні 2022 року одноособово змінив і навчальний заклад сина використовуючи рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини.

Наголошує на тому, що вона намагалась постійно контактувати разом з дитиною засобами телефонного зв`язку, намагались домовитись з ОСОБА_1 щодо побачень з дитиною хоча б на період канікул, однак домовленості не було досягнуто, останній категорично не бажає вести будь-які перемовини з нею щодо дитини.

Стверджує, що зловживаючи її довірою ОСОБА_1 свідомо розлучив дитину з матір`ю та наразі чинить перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею виключно з метою, щоб спробувати штучно створити підстави для позбавлення її батьківських прав з підстав нібито ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Зазначає, що факт належного виконання нею батьківських обов`язків по вихованню дитини підтверджується педагогічною характеристикою ОСОБА_9 ліцею № 6 на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому дитина навчалась з першого класу (період навчання з 01 вересня 2020 року по 03 квітня 2023 року) в якій зазначено, що ОСОБА_8 до школи ходив завжди охайно вдягненим, був повністю забезпеченим необхідним шкільним приладдям, підтверджено, що у 1-2 класах (тобто 2020/2021 та 2021/2022 навчальні роки) освітнім процесом хлопчика більше опікувалась мама, вона приводила ОСОБА_8 до школи, бувала у закладі, спілкувалась з вчителями, відвідувала батьківські збори, підтримувала участь сина у святкових програмах закладу та класу.

Стверджує, що на початку 2022/2023 навчального року, вона також контактувала з класним керівником дитини, а вже 12 грудня 2022 року ОСОБА_8 було зараховано до 3-В класу ліцею № 1 Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області за заявою батька без згоди та навіть інформування матері, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит № 01-17/99 від 08 червня 2023 року.

Вказує, що по сьогоднішній день права матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою та належне батьківське піклування порушені, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом та просить: задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у справах дітей Гостомельської селищної ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі матері у вихованні дитини, ???зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, визначити наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним, а саме: ??щорічний спільний відпочинок матері та дитини під час осінніх, зимових, весняних, літніх шкільних канікул - протягом всього періоду канікул, з можливістю відвідування місця фактичного проживання матері без присутності батька; ??щорічно у день народження дитини з 13:00 години до 16:00 години; ??необмежене спілкування із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомого будь-яких засобів зв`язку: мобільний, мережа Інтернет, програма Skype, Viber та інші засоби зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між матір`ю та сином; ??кожного непарного року (2023, 2025 і т.д.) у святкові дні, які визначено КЗпП України (28 червня, 24 серпня, 14 жовтня) з 10-00 години до 16-00 годин з урахуванням навчального процесу без присутності батька, з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів; ??кожного парного року (2024, 2026 і т.д.) 3 14-00 годин 31 грудня до 14-00 годин 01 січня без присутності батька, з можливістю відвідування місця фактичного проживання матері, культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів; ??вільне спілкування з сином в шкільних та інших навчальних закладах у час вільний від навчального процесу, відвідування дитячих свят, змагань в період їх проведення, зобов`язати ОСОБА_1 у разі настання певних змін житті дитини, зокрема, але не виключно, зміни місця проживання (перебування) дитини місця навчання, надавати ОСОБА_2 вичерпну інформацію про такі зміни негайно, але не пізніше двох календарних днів: з дня, коли такі зміни настали, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

18 серпня 2023 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якому зазначає, щовказана позовна заява перебуває в провадженні суду з квітня місяця поточного року, та з травня 2023 року відповідач знала про її існування, тобто близько 4 місяців і за весь цей час ОСОБА_12 не вжила жодного заходу, спрямованого на виховання дитини, не проявила ні одного разу турботи про розвиток свого сина, не спілкувалася вживу з ним і не цікавиться його життям, ніяким чином не піклується про освіту дитини, тобто продовжує злісно систематично не виконувати своїх батьківських обов`язків.

Стверджує, що навіть після пред`явленого позову, відповідач не надала належних та допустимих доказів про бажання змінити своє ставлення до дитини, ставлення до виконання нею своїх батьківських обов`язків, змінити свою поведінку в кращу сторону, щоб займатися вихованням свого сина, дбати про його розвиток, матеріальне забезпечення, вона ні на день не змогла залишити свої справи і приділити увагу дитині, не визнала своїх помилок відносно дитини, не попросила вибачення у дитини за свої неправильні вчинки стосовно неї.

Зауважую, що самі по собі бажання, зазначене матір`ю дитини у відзиві на позовну заяву не позбавляти її батьківських прав, а також її пустопорожні заперечення як матері дитини проти позбавлення її батьківських прав, не можуть вважатися проявом материнського піклування, бажанням брати участь у вихованні сина та виконувати батьківські обов`язки.

Зазначає, що жодних перешкод з його боку відповідачу не вчинялося, як з липня 2022 року, так само і на даний час.

Стверджує, що характеристика зі школи надана стороною відповідача до відзиву немає жодного правового значення для вирішення вказаного спору, оскільки стосується обставин і подій дворічної давнини та в ній немає ні одного спростування щодо теперішньої поведінки відповідачки та невиконання нею батьківських обов`язків по відношенню до дитини.

Вказує, що розмір аліментів, яку визнала відповідачка вказує на її байдужість до своєї дитини, ображає та принижує малолітнього і свідчить про методи виховання відповідача.

Зазначає, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача не перешкоджають їй сплачувати встановлений законодавством мінімальний розмір аліментів на одну дитину, що він і просить, в якості примусового застосування до відповідача хоч одного із способів по виконанню нею свої батьківських обов`язків, здійснення яких остання чомусь так свідомо та наполегливо ігнорує.

Враховуючи вищезазначене, просить суд відхилити заперечення викладені в відзиві, позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

28 серпня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначає, що викладені у відзиві обставини позивач у відповіді на відзив належним чином не спростував.

Вказує, що позивач замовчує той факт, що між сторонами 12 липня 2023 року відбулася телефонна розмова з ініціативи відповідача, в якій остання в черговий раз просила ОСОБА_1 надати їй можливість побачити дитину та поспілкуватись з нею, на що отримала відповідь, що дитина не бажає спілкування з відповідачем, ОСОБА_5 просила та наголошувала на тому, щоб позивач посприяв їхньому спілкуванню та зустрічі, на що останній повідомив, що протягом двох днів зателефонує та надасть відповідь, проте цього не зробив, таким чином, позивач продовжує чинити безпідставні перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з ним, що є додатковим доказом обґрунтованості зустрічних позовних вимог про усунення перешкод та визначення ОСОБА_5 способів її участі у вихованні сина.

Зазначає, що абсурдними є твердження позивача про те, що відповідач добровільно відмовилась від своїх батьківських обов`язків і повністю від виховання дитини, оскільки вони не відповідають дійсності, навпаки, відповідач вважає свої права як матері порушеними з боку позивача, тому звернулась до суду із зустрічним позовом та категорично заперечує проти задоволення первісного в частині позбавлення батьківських прав.

Стверджує, що позивач, проживаючи з дитиною, не виховує почуття любові до відповідача, як до матері, що відповідало б моральним засадам суспільства, крім того, згідно зі ст. 150 СК України є обов`язком позивача.

Вказує, що позивач помилково вважає, що визначена відповідачем частка від заробітку (доходу) свідчить про негативне ставлення відповідача до дитини, ба більше, жодним чином такі обставини не ображають та не принижують малолітнього сина, як про це говорить позивач.

Зазначає, що позовних вимогах про стягнення аліментів позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прожитковий мінімум для дітей від 6 років до 18 років у 2023 році складає 2 833 гривень, тобто фактично позивач просить стягувати з відповідача 1 416 гривень 50 копійок щомісячно.

Вказує, що відповідач вважає доцільним присудити їй аліменти у частці від її доходу, оскільки вважає, що саме стягнення у частці від її доходу відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини

Стверджує, що оскільки відповідач наразі не має доходу, в разі присудження судом по стягнення аліментів у частці від доходу, нарахування аліментів будуть визначатись виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, згідно з даними Державної служби статистики України розмір середньої заробітної плати штатного працівника для Дніпропетровської області становить 14 479 гривень, 1/12 частка від якого складає 1 214 гривень 26 копійок.

Зазначає, що у будь-якому випадку, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому в будь-якому разі мінімальна сума для стягнення з відповідача буде не менше 1 416 гривень 50 копійок.

Наголошує, що відповідач розраховує, що все ж таки працевлаштується та матиме можливість сплачувати більше аліментів виходячи з розміру частки її доходу, однак якщо позивач наполягає на твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то відповідач не заперечує та визнає дану вимогу.

Враховуючи вищевикладене, просить в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відмовити, позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого 2024 року залучено Службу у справах дітей та сім`ї Гостомельської селищної військової адміністрації до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зобов`язати Службу у справах дітей та сім`ї Гостомельської селищної військової адміністрації надати суду висновок щодо розв`язання спору між сторонами про позбавлення батьківських прав та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у справах дітей Гостомельської селищної ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі матері у вихованні дитини прийнято до сумісного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Гостомельської селищної військової адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, об`єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

24 травня 2025 року від відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) ОСОБА_1 до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначає, що не визнає та заперечує проти задоволення зустрічного позову виходячи з наступного.

Вказує, що ОСОБА_12 до матеріалів зустрічної позовної заяви не надано жодного доказу, що він чинить їй перешкоди в спілкуванні із сином, в чому полягає проблема у її спілкуванні з дитино як одного з батьків, який не проживає разом із сином.

Стверджує, що зустрічний позов не містить жодного обґрунтування того, чи сприятиме задоволення зустрічного позову якнайкращим інтересам дитини та взагалі, чи ґрунтуються такі вимоги ОСОБА_12 на законі.

Зазначає, що неприязних стосунків між сторонами не існує, ОСОБА_12 ніколи не хотіла мирно домовлятися про час і місце зустрічей з дитиною (наприклад, скласти графік зустрічей матері з дитиною) і щиро не бажає брати участь у вихованні сина, свідомо не робить спроб знайти спільну мову як з ним , так і з сином, умисно не хоче бачитися з дитиною, сама не задумуючись про те, яку непоправну шкоду наносить дитині відмова матері від спілкування із сином, підтвердженням цього є ті факти, що ОСОБА_12 ніколи не вживала жодних способів вирішення питання спілкування та участі у вихованні дитини після розлучення, ані безпосередньо з ним, ані через орган опіки та піклування, а лише звернулася до суду після отримання позовної заяви про позбавлення її батьківських прав.

Наголошує, що ОСОБА_12 продовжує свідомо нехтувати потребами свого сина, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків, жодним чином не довела зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростувала, що свідомо нехтувала обов`язками матері щодо сина.

Зазначає, що сам по собі факт заперечення ОСОБА_12 проти позову про позбавлення її батьківських прав чи пред`явлення нею вказаного зустрічного позову, який має ознаки завідомо безпідставного та зловживання правом на позов зі сторони матері, ще жодним чином не свідчить про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Враховуючи вищезазначене, просить у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_12 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у справах дітей Гостомельської селищної ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі матері у вихованні дитини відмовити.

31 травня 2024 року від представника позивача за зустрічним позовом (представника відповідача за первісним позовом) ОСОБА_2 ОСОБА_6 до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що у відзиві на зустрічний позов не викладено жодних обставин неможливості задоволення зустрічних позовних вимог.

Стверджує, що зміст відзиву є суперечливим, оскільки з однієї сторони відповідач зазначає про відсутність між сторонами неприязних стосунків та відсутність існування спору з даного приводу, з іншого - припускає наявність такого спору, про що сам він і зазначає.

Також, з одного боку відповідач неправдиво зазначає про те, що ОСОБА_2 умисно не хоче бачитись з дитиною та мирно домовлятись про графік зустрічей з дитиною, з іншого - заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог у повному обсязі, тобто не визнає право матері на спілкування з дитиною.

Зазначає, що відповідач за зустрічним позовом, жодних чином не спростовує наведених у зустрічному позові обставин та наданих до суду доказів неможливості з вини відповідача у позасудовому порядку домовитись про зустрічі матері з дитиною. 3 наданих відповідачем скріншотів навпаки прослідковується постійна ініціатива та бажання ОСОБА_2 побачити дитину, поспілкуватися з нею, догодити їй у подарунку тощо, тому викладені у відзиві обставини щодо небажання матері проводити час з дитиною, надаючи самим же відповідачем скріншотів таких переписок, де ОСОБА_2 просить про спілкування та зустрічі з дитиною є суперечливими та нелогічними зі сторони ОСОБА_1 .

Наголошує на тому, що відповідачем не підтверджено жодними доказами, що вимоги зустрічної позовної заяви не відповідають найкращим інтересам дитини.

Враховуючи вищевикладене, представник зазначає, що заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог у повному обсязі зустрічної позовної заяви є невмотивованими та такими, що не заслуговують на увагу.

21 квітня 2025 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшла заява про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у справах дітей Гостомельської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - без розгляду в частині вимог про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01 травня 2025 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від представника відповідача за первісним позовом, представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_6 надійшла заява про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ у справах дітей Гостомельської селищної ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі матері у вихованні дитини.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 01 травня 2025 року позовну вимогу ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ у справах дітей Гостомельської селищної ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі матері у вихованні дитини залишено без розгляду. Розгляд справи продовжено в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 01 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляду по суті у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_13 про розгляд справи без його участі.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 про розгляд справи без його участі та участі відповідача.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що 11 березня 2014 року складено відповідний актовий запис Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Згідно з рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року у справі № 180/1116/21, шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_14 дівоче прізвище « ОСОБА_15 ».

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 уклала шлюб 21 лютого 2023 року із ОСОБА_16 , про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 21 лютого 2023 року складено відповідний актовий запис № 62, після укладення шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_17 »

Згідно з рішення Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області № 221 від 11 серпня 2022 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до довідкою від 12 вересня 2022 року № 3251- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки від 12 вересня 2022 року № 3251- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

У відповідності до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

За таких обставин, оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд вважає можливим задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з дня подання позову до суду.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

На підставі ст. 84, 180-182 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 247, 263-268 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук