Справа № 358/620/24 Провадження № 2-др/358/5/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України, заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ящука Л.А. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Богуславської районної державної нотаріальної контори про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання незаконним рішення Богуславської міської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи -

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2024 року до суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ящука Л.А. про ухвалення судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Богуславської районної державної нотаріальної контори про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання незаконним рішення Богуславської міської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 13 500, 00 грн.

На підтвердження понесених судових витрат надав акт про виконання робіт з надання правової допомоги від 24.12.2024, розрахункову квитанцію серії ББАЇ №821947 на суму 10 000,00 гривень.

На обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача зазначає, що ухвалою Богуславського районного суду Київської області № 358/620/24 від 23 грудня 2024 року було залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Богуславської районної державної нотаріальної контори про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання незаконним рішення Богуславської міської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки. При цьому, в своїй заяві представник відповідача наводить обставини необґрунтованості дій позивача (по суті позову), у зв`язку із зверненням до суду з вказаним позовом.

Зокрема представник відповідача вказує на те, що здійснені відповідачем ОСОБА_1 витрати були наслідком необгрунтованих дій позивача ОСОБА_2 , який звернувся до суду з позовом, що не відповідав вимогам закону.

Так, відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Проте, позивачем не було надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Зокрема, позивачем не надано жодних доказів його права власності на господарські будівлі: гараж - «Б», сарай - «б1», убиральня - «б2», які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:018:0092 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо визнання права власності на вказані господарські будівлі свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 21.01.1998 року після смерті ОСОБА_4 , позивач копію даного свідоцтва не надав.

Позивачу було відомо, що спадкодавці ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі, після розірвання якого рішенням народного суду Богуславського району Київської області від 12.10.1971 року було здійснено розподіл належного їм майна, а саме жилого будинку в АДРЕСА_1 , а також рішенням Богуславського районного народного суду Київської області від 24.05.1982 року встановлено порядок користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 присадибною земельною ділянкою.

Вказаний порядок користування присадибною земельною ділянкою зберігався до отримання ОСОБА_3 державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №704880, згідно з яким вона є власником земельної ділянки площею 0,0316 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також до отримання ОСОБА_3 державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯК №200459, згідно з яким вона є власником земельної ділянки площею 0,0431 га з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Також позивачу було відомо, що на земельній ділянці, яка перебувала в користуванні ОСОБА_3 , остання самовільно побудувала гараж розміром 4,50 х 6,10м та сарай розміром 6,25 х 3,60 м біля будинку володіння АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим постановою адміністративної комісії при виконкомі Богуславської міської Ради народних депутатів №8 від 19.09.1989 року вона була притягнута до адміністративної відповідальності, та рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради народних депутатів від 20.09.1989 року №175 було дозволено (в порядку виключення) Білоцерківському інвентарбюро видати відповідні правовстановлюючі документи на самовільно побудовані споруди ОСОБА_3 на побудований гараж.

Тобто, позивачу ОСОБА_2 достовірно було відомо, що власником гаража - «Б» та сараю - «б1» була ОСОБА_3 , після смерті якої відповідач ОСОБА_1 набув право власті на ці господарські будівлі, а також на земельні ділянки, які належали ОСОБА_3 , на законних підставах.

Крім того, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогами про захист свого цивільного права та інтересу поза межами строку позовної давності, тривалість якого згідно вимог ст.257 ЦК України встановлена у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, про межі земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :01:018:0092, яка була передана у власність ОСОБА_3 і право на яку в порядку спадкування отримав відповідач ОСОБА_1 , позивач мав дізнатися ще в 2009 році, коли виготовлялась технічна документація із землеустрою та коли він отримав державні акти на право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які межують із земельними ділянками, наданими у власність ОСОБА_3 .

Також у 2020 року позивач ОСОБА_2 отримав від відповідача ОСОБА_1 копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.11.2018 року та копії двох державних актів на право власності на земельні ділянки, у т.ч. копію державного акта серії ЯИ №704880 на земельну ділянку площею 0,0316 га з кадастровим номером :01:018:0092.

Тобто, про порушення свого права, якщо таке мало місце, позивач ОСОБА_2 мав дізнатися у 2009 році та у 2020 році.

Однак, позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду лише 15.04.2024 року, після спливу позовної давності.

Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однією з позовних вимог позивача ОСОБА_2 була вимога про визнання незаконним рішення Богуславської міської ради. Проте, Богуславська міська рада Київської області у встановленому законом порядку не була залучена до участі у справі як відповідач, що є наслідком невиконання позивачем при поданні позову вимог ст.175 ЦПК України, згідно з якими саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Дана обставина могла бути підставою для відмови в задоволені позову.

06 березня 2025 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Невкритого В.М. до суду надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що сторона позивача спростовує наведені представником відповідача обґрунтування по суті позову та щодо вимог про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, зазначає, що такі вимоги у відповідності до ч. 5 ст. 142 ЦПК України можуть бути заявлені у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Натомість, за формою та змістом позовна заява ОСОБА_2 відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, і до позовної заяви додані її копії та копії всіх документів, відповідно до кількості відповідачів. Судовий збір сплачено. Дії позивача вважаються законними та обґрунтованими. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Разом з тим, представник позивача акцентував увагу суду, на необхідності критично віднестися до вимог представника відповідача про стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, за обставин необґрунтованості дій позивача у зв`язку із зверненням до суду з цим позовом та із заявою про залишення її позову без розгляду.

20.03.2025 представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Невкритим В.М. подано заяву, у якій останній просить суд проводити розгляд справи без його участі та при винесенні рішення взяти до уваги його пояснення від 06.03.2025.

20.03.2025 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ящук Л.А. подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд заяви про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, без його участі, заяву підтримує просить її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та подану представником відповідача заяву, а також пояснення представника позивача, суд виходить з наступного.

15.04.2024 позивач ОСОБА_2 звернувся до Богуславського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 та Богуславської районної державної нотаріальної контори про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання незаконним рішення Богуславської міської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Богуславської міської ради Київської області 42 сесії 5 скликання від 16 січня 2009 року № 601-42-У «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельних ділянок безоплатно у приватну власність громадянам» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту із землеустрою на право спільної власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_3 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення Богуславської міської ради Київської області 42 сесії 5 скликання від 16 січня 2009 року № 601-42-У «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельних ділянок безоплатно у приватну власність громадянам» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту із землеустрою на прано спільної власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового буднику, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_4 ;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1-1722, видане 06.11.2018, видавник Полковнікова Т.А. державний нотаріус Богуславської районної державної нотаріальної контори, на земельну ділянку площею 0,0316, цільове призначення - рілля, кадастровий номер земельної ділянки: :01:018:0092;

- визнати частково незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.11.2018, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори в частині спадкування ОСОБА_1 господарської будівлі гаража - «Б», сараю - «61», убиральні «б2», за адресою: АДРЕСА_5 ;

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником 44/100 часток житлового будинку АДРЕСА_6 в результаті спадкування зазначеного майна за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Відповідач по справі ОСОБА_1 є власником 56/100 часток житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами АДРЕСА_7 в результаті спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_2 зазначив, що між ним та ОСОБА_1 існує спір щодо права власності на господарські будівлі та споруди, а саме: гараж-сарай - Б, туалет - АДРЕСА_8 . Також між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує земельний спір, оскільки господарські будівлі гараж - «Б», сарай - «б1», які належать ОСОБА_2 на праві власності, знаходяться на земельній ділянці, власником якої є ОСОБА_1 .

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 19 квітня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Богуславської районної державної нотаріальної контори про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання незаконним рішення Богуславської міської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки. Відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21 травня 2024 року, яке неодноразово відкладалося, останнього разу на 23 грудня 2024 року.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 23 грудня 2024 року за заявою сторони позивача було залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Богуславської районної державної нотаріальної контори про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання незаконним рішення Богуславської міської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки.

За приписами ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За приписами частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, з`ясуванню підлягають обставини, які саме необґрунтовані дії позивача були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, чи зловживав своїми правами.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Частинами першою та третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що саме по собі звернення з позовом до суду та подання заяви про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених ним судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

За змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/10961/16.

Так, у даній справі при пред`явлені позову позивачем не надано доказів його права власності на господарські будівлі: гараж - «Б», сарай - «б1», убиральня - «б2», які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:018:0092 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи своє право власності на вказані господарські будівлі свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 21.01.1998 року після смерті ОСОБА_4 , позивач копію даного свідоцтва не надав.

Тобто, позивачу ОСОБА_2 достовірно було відомо, що власником гаража - «Б» та сараю - «б1» була ОСОБА_3 , після смерті якої відповідач ОСОБА_1 набув право власті на ці господарські будівлі, а також на земельні ділянки, які належали ОСОБА_3 . До позову було додано копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_1 .

В даному випадку суд вважає, що позивачем було подано необгрунтований позов до відповідача ОСОБА_1 , що явилось наслідком залишення позовної заяви без розгляду.

До заяви про стягнення витрат на правничу допомогу долучено: копію договору про надання правової (правничої) допомоги №03/2024 від 20 березня 2024, копію акту №1 про виконання робіт з надання правничої допомоги від 24.12.2024, копію розрахункової квитанції серії ББАЇ №821947 від 25.12.2024 на суму 10000 гривень

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на: 1) професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, що повною мірою відповідає принципу диспозитивності цивільного процесу.

Стороною позивача було подано до суду заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, яке у своєму змісті містить клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

В постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, визначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Проаналізувавши вартість і обсяг наданих позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній справі № 358/620/24 зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представниками процесуальних документів, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку, що сума витрат на правничу допомогу визначена у заяві про ухвалення додаткового рішення у розмірі 13500,00 грн. є необґрунтованою та не відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушений був понести відповідач у цій справі.

Так, час ознайомлення з матеріалами справи у Богуславському районному суді Київської області належним чином не підтверджений, судове засідання 20.11.2024 року не відбулося та було знято із розгляду в зв`язку з оголошенням тривалої повітряної тривоги.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, категорії спору, що є немайновим, фінансового стану і статусу обох сторін у спірних правовідносинах, обсягу фактично наданих позивачу послуг з правової допомоги та заперечень сторони відповідача в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, на переконання суду, стягнення судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_1 вказаній справі у розмірі 13500 грн. є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах відповідача, а також часом, витраченим на їх виконання, а тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів.

Враховуючи наявність підстав для зменшення розміру суми судових витрат суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація понесених ним судових витрат на правничу допомогу, пов`язаних із розглядом цивільної справи в розмірі 6500 гривень.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість заяви про ухвалення рішення щодо компенсації судових витрат відповідача у в казаній цивільній справі та наявність правових підстав для його часткового задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 141, 142, 257, 260, 261, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ящука Л.А. про компенсацію витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом цивільної справи №358/620/24 в розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень.

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов