Справа № 308/3311/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бенца К.К.

за участю секретаря судового засідання Майор Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Іванова Юлія Олександрівна про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Іванова Юлія Олександрівна про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Мотивуючи свої вимоги позовні вимоги позивач вказує на те , що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , родинні зв`язки доводяться свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 та свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_3 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 , залишила заповіт, посвідчений 20.11.2018 року за № 1-279, нотаріусом Бучацькою Л.В., згідно якого належну їй житлову квартиру АДРЕСА_1 заповіла їй ОСОБА_1 та племінниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (донька ОСОБА_3 ).

Вказує, що ОСОБА_3 , є донькою померлої ОСОБА_4 , (сестрою ОСОБА_1 ), яка прийняла спадщину подавши відповідну заяву Приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Іванова Юлія Олександрівна в якої заведена спадкова справа.

Зазначає, що на цей час на розгляді Ужгородського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , представник позивача: ОСОБА_6 , третя сторона приватний нотаріус Іванова Юлія Олександрівна, про поновлення строку на прийняття спадщини.

Позивач вказує, що з 2017 року і по сьогоднішній день, в тому числі на день смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала разом з нею в належній їй житловій квартирі АДРЕСА_1 , тим самим фактично прийняла спадщину після, смерті матері.

На підтвердження даної обставини, позивач зазначає акт ОСББ «Ера 146» від 18.04.2023 року, довідку ОСББ «Ера 146» про фактичне проживання, та довідку ОСББ «Ера 146» від 18.04.2023 року про участь в оплаті за утримання будинку та прибудинкової території. Житлова квартира АДРЕСА_1 , в якій вони проживали належала її покійній матері в цілому, на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого ВК Ужгородської міської ради 25.08.1993 року.

Оскільки вона зареєстрована за іншою адресою, АДРЕСА_2 , згідно відмітки в паспорті гр. України, то надати нотаріусу відповідну довідку про проживання разом з мамою на день смерті по адресі фактичного проживання змоги не має.

Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Іванова Юлія Олександрівна, після її звернення повідомила про необхідність звернутися в суд з заявою про встановлення даного факту, оскільки статтею 1272 ЦК України зазначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Позивач вказує, що не має іншої можливості документально підтвердити факт постійного проживання з померлою матір`ю, але його встановлення породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини.

Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно для прийняття спадщини після смерті матері.

З посиланням на викладене просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , постійно проживала на день смерті разом з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 мамою ОСОБА_4 , у квартирі АДРЕСА_1 .

Виклад позицій сторін по справі:

Позивач та її представник в призначене судове засідання не зв`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі та їх представник в призначене судове засідання не зв`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідачів подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Іванова Юлія Олександрівна в призначене судове засідання не зв`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється.

Заяви, клопотання.

17.10.2024 року представник відповідачів подав до суду клопотання про долучення до справи повноважень.

15.01.2025 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

15.01.2025 року представник відповідачів подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

В ході розгляду справи проведені наступні процессуальні дії:

25.03.2024 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду.

22.07.2025 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по даній справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору,з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ужгород Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 24.02.2020 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що 20.11.2018 року ОСОБА_4 було складено заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Бучацькою Л.В., який зареєстровано в реєстрі за №1-279, згідно якого ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: належну їй на праві приватної власності квартиру, розташовану в АДРЕСА_3 заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в рівних частках кожній по .

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виданому на російській мові в графі «мати» зазначено ОСОБА_8 , а в графі «батько» - ОСОБА_9 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серїї НОМЕР_2 від 10.09.1953 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 після укладення шлюбу з ОСОБА_10 , який зареєстрований 24.07.1971 року актовий запис №413, змінила прізвище на « ОСОБА_11 », що підтверджується даними свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_3 від 22.04.1980 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 на праві власності належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.08.1993 року №69-ж, яке видано згідно з розпорядженням №69 від 25.08.1993 р., копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2017 року і по сьогоднішній день, в тому числі на день смерті своєї матері ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_6 ) проживала разом з нею у квартирі АДРЕСА_1 з 23 березня 2017 року і по даний час, що підтверджується даними Акту про фактичне місце проживання від 18.04.2023 року, затверджене головою правління ОСББ «Ера-146» Суха Г.М. та містить підписи сусідів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2017 року і по сьогоднішній день, в тому числі на день смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 проживала разом з нею в житловій квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується даними довідки про встановлення факту проживання виданою головою правління ОСББ «Ера-146» Суха Г.М.

Судом встановлено, що за адресою АДРЕСА_3 (житлове приміщення площею 30,4 кв.м., оплата за 1 кв.м. становить 2 гривні) заборованість по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території станом на 01.04.2023 року відсутні (щомісячні платежі сплачені ОСОБА_1 вчасно із 2017 року), що підтверджується даними довідки №119 від 18.04.2023 року, виданою головою правління ОСББ «Ера-146» Суха Г.М.

Нормативно-правове обґрунтування :

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є час смерті особи.

Згідно ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК Українидо спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Частиною першою статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Факт спільного проживання позивача ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_4 на час ЇЇ смерті підтверджується даними Акту про фактичне місце проживання від 18.04.2023 року, затверджене головою правління ОСББ «Ера-146» ОСОБА_15 , згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 з 2017 року і по сьогоднішній день, в тому числі на день смерті своєї матері ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_6 ) проживала разом з нею у квартирі АДРЕСА_1 з 23 березня 2017 року і по даний час.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що поданими позивачем доказами доведено, що ОСОБА_1 постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_4 на день її смерті за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно роз`яснень, що містяться в пунктах 23 та 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття

спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявників зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивачу необхідно встановити факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання позивача із спадкодавцем на момент її смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини.

За життя ОСОБА_1 яка хоч і не була зареєстрована у житловій квартирі спадкодавця, однак проживала у ньому до її смерті, що повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 до дня її смерті.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовної заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачами не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем на момент смерті підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо розподілу судових витрат

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача суму судового збору в розмірі 605,60 гривень з кожного.

Разом з тим солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до положень частин 4, 5статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Судове засідання було призначено на 02.09.2025 року, дата складання повного судового рішення 04.09.2025 року, а відтак датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення -04.09.2025 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 29, 1216-1217, 1261, 1268, 1296-1297 ЦК України, ст.ст. 4, 12-13, 19, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Іванова Юлія Олександрівна про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини- задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 );

Відповідач : ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 );

Відповідач : ОСОБА_3 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 );

Третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Іванова Юлія Олександрівна (місце знаходження: 88000, м. Ужгород, вул. Корзо, буд.10).

Дата складання повного тексту судового рішення - 04.09.2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца