Провадження № 2-н/205/928/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 року м. Дніпро

Суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра Терещенко Т.П., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2025 року представник заявника Назаренко О.С. шляхом поштового відправлення «Укрпошта» направила до суду вищевказану заяву, яка надійшла до канцелярії суду 05 вересня 2025 року, а передана судді канцелярією суду 08 вересня 2025 року.

Суддею через систему «Електронний суд» отримано відповідь № 1745994 від 08 вересня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру боржник зареєстрований на території Новокодацького району міста Дніпра.

При вирішенні питання про видачу судового наказу суддя дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Пунктом 3 частини 1 та частини 2 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Водночас, частиною 3 статті 19 ЦПК України передбачено, що наказне провадження призначене лише для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

У частині 5 статті 19 ЦПК України зазначено, що умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Із аналізу п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України вбачається, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, беручи до уваги вищевказані норми законодавства, суддя дійшов висновку, що звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу у порядку п. 3 ч.1 ст.161 ЦПК України, заявник повинен також дотримуватися вимог ч. 3 ст. 19 ЦПК України.

Хоча законодавцем і не встановлено граничну межу грошових сум пов`язаних з терміном «незначний розмір», однак така межа законодавчо визначена для малозначних справ, суми, що підлягають до стягнення за якими не можуть перевищувати 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2025 року, відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2025 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028 грн., тобто законодавець пов`язує розрахунок підлягаючих до стягнення сум для розмежування форми розгляду справ цивільної юрисдикції з розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому вважаю, що незначний розмір грошових сум передбачений ч. 3 ст. 19 ЦПК України не може перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 30 280 грн.

Між тим, у порушення зазначених норм представник заявника звернулася до суду в порядку наказного провадження із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 291 614,75 грн. за період з червня 2024 року по листопад 2024 року, розмір якої не можна віднести до грошових сум незначного розміру, для стягнення яких ЦПК України призначений інститут наказного провадження, з огляду на зазначене вище, оскільки вказаний розмір перевищує межу навіть допустимої ціни позову для малозначних справ.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 161 цього Кодексу.

Враховуючи те, що заявлена до стягнення сума заборгованості не відповідає змісту і завданню наказного провадження у цивільному судочинстві (враховуючи її значний розмір), на підставі п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, у видачі наказу слід відмовити.

Частиною 2 статті 164 ЦПК України передбачено, що у разі відмови в видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника в порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова в видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 164, 165, 186, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її постановлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.П. Терещенко

.