Справа №567/579/25
Провадження №2/567/319/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Дем`янчук Н.В.

за участі представника позивача адвоката Шминдрук О.Ф.

представника третьої особи Баталової Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про позбавлення батьківських прав

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав звернулася ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_2 , є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 26.01.2010 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, а рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 18.12.2023 шлюб між ними був розірваний.

З 2016 року, коли між сторонами фактично були припинені шлюбні відносини, дитина постійно проживає із нею, відповідач як батько, участі у вихованні та утримані дитини не бере, ухиляється від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, не відвідує його за місцем проживання, не цікавиться його життям, не піклується про стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток. ОСОБА_2 , будучи батьком дитини, протягом тривалого періоду часу не приймає участі у його вихованні, не цікавиться життям, здоров`ям та розвитком, не забезпечує дитину усім необхідним для нормального життя та розвитку, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Зазначає, що вона офіційно працює та отримує стабільний матеріальний дохід. Вона одноособово займається вихованням, духовним розвитком, матеріальним забезпеченням дитини, щоденно цікавиться поведінкою та культурним розвитком у навчальному закладі, відповідач жодного разу у закладі освіти не був та дитиною не цікавився. Вона, разом з дитиною, проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у якому забезпечені належні умови для проживання. Вона забезпечує свою дитину усім необхідним для його розвитку, любить його та піклується про нього, відповідач з сином не спілкується, не проводить з ними часу, не надає матеріальну допомогу, взагалі не цікавиться його життям, не телефонує та не відвідує за місцем проживання та навчання.

Посилаючись на те, що відповідач самостійно усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться його здоров`ям, вихованням та навчанням, не проявляє жодної батьківської любові до сина, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Острозького районного суду від 25.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Правом подати відзив на позов у встановлений строк відповідач не скористався.

Ухвалою від 23.06.2025 закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі на підставі обставин викладених у позові. Просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник органу опіки та піклування підтримала поданий висновок та не заперечила проти позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до норм ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України строк для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подав, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, подав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності.

Суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті та дійшов до висновку про можливість ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

З 26 січня 2010 року по 18 грудня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2023 року, яке набрало законної сили 18 січня 2024 року, шлюб між сторонами було розірвано. Вказані обставини підтверджуються копією рішення Острозького районного суду Рівненської області у справі № 567/2087/23 від 18 грудня 2023 року.

Від шлюбу у сторін є одна дитина - малолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №159 від 06.12.2013 року). Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Острозького районного управління юстиції у Рівненській області 6 грудня 2013 року.

Малолітній ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 04.02.2025 року.

Відповідно до довідки від 18 лютого 2025 року, виданою Медичним центром «АРЕТЕЙ» за адресою: м. Острог Рівненського району Рівненської області, вул. Татарська, 179 б, ОСОБА_3 на медичні огляди завжди приводить ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 не з`являвся.

Відповідно до характеристики № 01-28/25 від 13 лютого 2025 року, виданою Острозьким ліцеєм № 1 Острозької міської ради Рівненської області за адресою: м. Острог Рівненського району Рівненської області, пл. Освіти, 6а, ОСОБА_1 цікавиться навчанням сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 5-В класу: відвідує батьківські збори, спілкується з педагогами, відповідально ставиться до виховання сина, а батько, ОСОБА_2 , не підтримує контакт з класним керівником та вчителями ліцею, не відвідує батьківські збори та не цікавиться успішністю свого сина.

Відповідно до судового наказу № 567/2088/23, виданого Острозьким районним судом Рівненської області 17.11.2023 року, з Відповідача стягнуто аліменти на користь Позивачки - ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 159 від 06.12.2013), в розмірі % частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.11.3023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки про неотримання аліментів № 2350 від 04.02.2025 року, виданою Острозьким відділом державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 не отримувала аліменти з ОСОБА_2 за період 01.08.2024 року по 31.01.2025 року.

Відповідно до характеристики № 1-18/05 від 12 лютого 2025 року, виданою Комунальною установою «Інклюзивно-ресурсний центр міста Острог» Острозької міської ради Рівненської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 працює в комунальній установі «Інклюзивно- ресурсний центр міста Острог» Острозької міської ради з 04 лютого 2019 року на посаді фахівця (консультанта) ІРЦ та за період роботи зарекомендувала себе добросовісним працівником, який дотримується педагогічної етики та поважає гідність дитини.

Відповідно до довідки про доходи № 534 від 10 лютого 2025 року, виданою Управлінням освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області ОСОБА_1 має стабільний дохід.

Малолітній ОСОБА_3 не заперечує щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо нього, про що ним були надані власноручні письмові пояснення.

У зв`язку із вказаними обставинами, Позивачка звернулась до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Острозької міської ради із заявою про розгляд питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітнього сина - ОСОБА_3 18 березня 2025 року Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Острозької міської ради було видано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З позовної заяви та письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідач, який є батьком малолітнього ОСОБА_3 , не приділяє жодної уваги вихованню дітей, не цікавиться їх життям та розвитком.

Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя дитини має місце протягом тривалого часу, що було підставою для висновку органу опіки і піклування, яким рекомендовано позбавити його батьківських прав.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та пояснень сторін у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітньої дитини, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач не виявляє бажання виконувати батьківські функції щодо своєї дитини.

Через тривалий час окремого проживання між відповідачем та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. Батько дитиною не цікавиться, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до нього, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками.

Крім того, така поведінка батька суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Вказані принципи відповідач, як батько, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ним не займається, не піклується про нього, на час розгляду справи заперечень проти позову не подав, не проявив інтересу до стану здоров`я та навчання, не цікавиться його фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд вважає, що позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим слід позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 .

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.164, 182 СК України, керуючись ст.ст.5, 12, 13, 141, 274, 279, 258, 263-265, 273 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області (місцезнаходження: м. Острог вул. Героїв Майдану, 4 Рівненського району Рівненської області, ), про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.09.2025.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.