Справа № 536/1009/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участю секретаря судового засідання Черненко А.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особистих інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання не чинити перешкоди в облаштуванні та користуванні частиною будинку,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Павелка Р.М.,

представника відповідачів адвоката Кизенка Д.О.,

Встановив:

В провадженні Кременчуцького районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в особистих інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання не чинити перешкоди в облаштуванні та користуванні частиною будинку.

Представник відповідачів звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору, в обґрунтування якого вказує, що поданий позов є негаторним позовом, який ґрунтується на ст. 391 ЦК України. Відповідно до цього, особою, яка може подавати негаторний позов, є лише той, хто є володільцем а володіння підтверджується реєстрацією. Той, за ким не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не є володільцем (навіть якщо є власником). Отже, сам факт володіння майном як підстави для негаторного позову вимагає реєстрації. Якщо особа не є володільцем (тобто не зареєстрований власник/володілець) негаторний позов взагалі не може бути застосований. Так, за загальним правилом, для нерухомого майна, право власності виникає з моменту державної реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відсутність реєстрації права власності має своїм наслідком відсутність об`єкта як окремої речі у цивільному обороті, а відповідно до цього, якщо відсутній окремо зареєстрований об`єкт нерухомості, то не можливо визначити межі користування, а отже відсутній предмет позову, не можливо визначити хто чинить перешкоди в межах якої площі.

У даному випадку, коли право власності на нерухоме майно, а саме частину будинку, що виділена в натурі за результатом судового розгляду справи, виникає на підставі такого судового рішення, та підлягає захисту з моменту набрання цим рішенням законної сили, а також з моменту державної реєстрації права власності за цим рішенням. Вимога про усунення перешкод у користуванні це похідне право і захист здійснюється щодо зареєстрованих прав. Якщо право власності на об`єкт нерухомості не зареєстровано вимоги про усунення перешкод є безпідставними. Таким чином, без державної реєстрації рішення суду про виділ частки в натурі особа не набула повноцінного речового права, отже вимоги про усунення перешкод у користуванні є передчасними та не підлягають судовому захисту у рамках ЦПК України (право на звернення до суду з метою захисту порушеного права). Таким чином, подання позову щодо усуненні перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом заборони особам чинити перешкоди власнику майна в користуванні ним та облаштуванні - є передчасним, оскільки на момент звернення до суду із цим позовом, момент, з яким закон пов`язує виникнення права власності (державна реєстрація), у позивача не настав. Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні частиною будинку позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано належних доказів володінням ним цією частиною житлового будинку. Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за позивачем відчутній окремо зареєстрований об`єкт нерухомості щодо якого він просить здійснити судовий захист, а саме зобов`язати не чинити перешкоди у облаштуванні та у користуванні ним.

Позивач та його представник просили відмовити у задоволенні заявленого клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з його необґрунтованістю.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, врахувавши доводи заявленого клопотання, суд дійшов висновку, що заява представника відповідачів про закриття провадження задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20 зроблено правовий висновок про те, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного вище правового регулювання та враховуючи, що предметом спору у даній справі є вимоги про зобов`язання не чинити перешкоди в облаштуванні та користуванні частиною будинку, немає підстав для висновку про відсутність такого предмета спору з підстав, які наводить в своєму клопотанні представник відповідачів, адже відповідні позовні вимоги продовжують існувати та на час вирішення спору судом добровільно сторонами справи врегульовані не були.

Ті обставини, на які вказує представник відповідачів як на відсутність предмету спору по даній справі, можуть вказувати, у разі їх обґрунтованості та доведення, про відсутність підстав позову (а не предмету позову), що буде підлягати дослідженню під час судового розгляду справи по суті та при постановленні судового рішення, та не може бути покладено в основу висновків про закриття провадження у справі.

Отже за обставин цієї справи відсутні підстави для закриття провадження у справі за приписами п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, що свідчить про необхідність відмовити у задоволенні відповідного клопотання представника відповідачів.

Враховуючи викладене та керуючись статями 255, 258, 260, 353 ЦПК України, суд, -

Постановив:

В задоволенні клопотання представника відповідачів про закриття провадження у справі № 536/1009/25 за позовом ОСОБА_1 в особистих інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання не чинити перешкоди в облаштуванні та користуванні частиною будинку зв`язку із відсутністю предмету спору відмовити.

У відповідності до вимог ст. 353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення на неї може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 01.09.2025.

Суддя А. С. Река