Справа №705/3369/25
2-з/705/17/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Душина О.В.,

при секретарі Луценко А.В.;

за участю:

представника позивача Маслової Г.А.,

представника відповідача Патрікєєвої І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані Черкаської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 ОСОБА_4 про зобов`язання укласти договір купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 12 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

08.09.2025 позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що предметом спору по даній справі є визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 4,9780 га. ріллі із кадастровим номером :01:000:0310, розташованої за межами населених пунктів с. Оксанино, Уманського району Черкаської області. Зазначену земельну ділянку було передано позивачу в користування та розпорядження відповідачкою ОСОБА_4 , на підставі усно укладеного попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки, про що відповідачкою було написано відповідну розписку від 11 серпня 2011 року. На даний час у позивача є підстави вважати, що дана земельна ділянка, може бути відчужена позивачкою на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідачкою на сьогоднішній день вже здійснено відчуження іншої земельної ділянки площею 4.3506 га. ріллі із кадастровим номером :03:000:1436 (кадастровий номер було змінено із номеру :02:000:0338 довідка б/н від 09.05.2017 року видана Державним кадастровим реєстратором міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області) розташованої за межами населених пунктів с. Оксанина, Уманського району Черкаської області яку 23 березня 2012 року позивачка, за попереднім узгодженням із ОСОБА_1 передала останньому шляхом отримання від позивача грошових кошти в розмірі - 32 000 (тридцять дві тисячі гривень), за належну їй земельну ділянку, шляхом укладання усно попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно до даної домовленості відповідач того ж дня отримала від позивача грошові кошти, та на підтвердження домовленостей передала оригінал державного акту на право приватної власності на вказану земельну ділянку.

Проте неодноразові вимоги позивача, щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідачкою ігнорувалися та 22.05.2024 року відповідачка вказану земельну ділянку відчужила на користь гр. ОСОБА_5 , договір купівлі-продажу, серія та номер 1922, виданий приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Животовською Н.Г., номер відомості про інше речове право 55126617.

У зв`язку з цим, щодо земельної ділянки, яка є предметом даного позову є реальні побоювання та сукупність обставин вказує на те, що ОСОБА_4 , як власник земельної ділянки, намагається її відчужити третій особі так само, як нею це було зроблено із земельною ділянкою із кадастровим номером :03:000:1436, що значно може ускладнити розгляд справи, затягне її розгляд, тому невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Маслова Г.А. клопотання підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Патрікєєва І.В. заперечувала щодо клопотання, просила відмовити.

Судом встановлено, що вимога про забезпечення позову подана з додержання вимог встановлених ст. 151 ЦПК України.

При цьому судом враховано, що хоча заява про забезпечення позову не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, однак це не суперечить вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, з огляду на те, що ч. 1 ст. 154 ЦПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Згідно із ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Суд, розглянувши вищезазначену заяву, приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Заявником не доведено і судом не встановлено наявність реальної загрози унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Крім того, застосування неспівмірних до позовних вимог заходів забезпечення позову є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном, про недопустимість якого неодноразово наголошено Європейським судом з прав людини, в тому числі у справах: «Стретч проти Сполученого Королівства», «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Ґаші проти Хорватії» від 13 грудня 2007 року.

При цьому суд звертає увагу на те, що вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд не з`ясовує фактичні обставин справи, а також не оцінює належності, допустимості і достовірності доказів щодо суті спору. Лише під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, які правовідносини випливають із встановлених обставин, чи слід задовольнити позов або в позові слід відмовити, тощо.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заходи забезпечення позову, про які просить заявник, не є співмірними і необхідними для забезпечення виконання судового рішення.

Судом не встановлено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Цивільний процесуальний кодекс України враховує принцип рівноправ`я сторін у процесі і забезпечує захист інтересів, в тому числі, відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-154, 157 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена 08 вересня 2025 року.

Суддя О.В. Душин