Дата документу 20.08.2025 Справа № 334/5551/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/5551/24 Пр. № 22-ц/807/1051/25Головуючий у 1-й інстанції: Коломаренко К.А. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Полякова О.З.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського (нова назва Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У липня 2024 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом(т.с.1 а.с.1-4), який в подальшому уточнив (т.с.2 а.с.22-23) та в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.06.2020 року станом на 09.05.2024 року у розмірі 102607,25 грн. станом на 09.05.2024 року, від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судові витрати у розмірі 3028,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю суду першої інстанції Коломаренко К.А. (т.с.1 а.с.41). Ухвалою суду першої інстанції від 09.07.2024 року (т.с.1 а.с.43) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року (т.с.2 а.с.41-44) позов Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (0) заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.06.2020 року станом на 12.03.2025 року у розмірі 99971,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (0) судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Банк із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє, у тому числі в частині відмови, в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі (фактично в частині задоволення позовних вимог Банку), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с.2 а.с.49-53) просила поновити строк на апеляційне оскарження, рішення суду першої інстанції скасувати, а також судові витрати по справі покласти на позивача.

В автоматизованому порядку 17.04.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Полякова О.З. (т.с.2 а.с.66). Ухвалою апеляційного суду від 18.04.2025 року (т.с.2 а.с.67) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 29.04.2025 року (т.с.2 а.с.70). Ухвалою апеляційного суду в порядку задоволення клопотання сторони апелянта строк останній на апеляційне оскарження вищезазначеного рішення суду першої інстанції у цій справі поновлено, скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (т.с.2 а.с.71), які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк 08.05.2025 року (т.с.2 а.с.74-82). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 13.05.2025 року (т.с.2 а.с.84), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.2 а.с.85), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року включно (довідка - т.с.2 а.с.118).

25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (т.с.2 а.с.121).

Банк надав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі (т.с.2 а.с.100-117).

В автоматизованому порядку 19.08.2025 року суддею Кухар С.В. у цій справі змінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (термін лікування невизначено - т.с. 2 а.с. 119-120).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи всі учасники цієї справи, у тому числі відповідач ОСОБА_1 додатково через її представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (т.с. 2 а.с.89- 90, 92), не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, заяв про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Представник відповідача ОСОБА_1 - Аксарін Р.М. (т.2 а.с.124-125) подав апеляційному суду заяву про розгляд цієї справи апеляційним судом без його участі (т.2 а.с.122-123).

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву представника відповідача задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, що не з`явились.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника Аксаріна Р.М. у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку частково у цій справі, керувався ст.ст. 526, 628, 1046, 1054 ЦК України, ст.ст. 9, 10, 12, 18, 141, 142, 263-265, 272, 280-284, 353, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 20.06.2020 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № б/н про надання банківських послуг «Monobank», згідно якого вона отримала кредит у розмірі 100000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № НОМЕР_2 (т.с. 1 а.с. 10-31).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (т.с. 1 а.с.10).

Згідно із п. п. 2.3 п. 2 Розділу 1 Умов, статті 628 ЦК України договір, що укладається між банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно: договору банківського рахунку, договору про споживчий кредит.

Між сторонами відповідно до п. п. 5.3, 5.8.1 п. 5 розділу 1 Умов погоджено, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій. Для надання послуг банк видає клієнту картку (платіжну картку). Підписанням анкети-заяви клієнт і банк уклали договір про надання банківських послуг «Мonobank». Датою укладення договору є дата підписання клієнтом анкети-заяви та отримання картки. Платіжна карта передається клієнту не активованою, активується банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону.

З метою ідентифікації клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код, який є аналогом власноручного підпису клієнта (п.п. 2.1, 2.4, 2.5 пункту 2 розділу ІІ Умов). На суму наданого кредиту банк нараховує відсотки. Відсотки нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту, з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначеними у тарифах (п. 5.9 пункту 5 розділу ІІ Умов). Клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, що зазначені в мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу клієнт повинен сплатити штраф за несплату щомісячного мінімального платежу згідно з Тарифами. Банк розглядає будь-який надісланий платіж клієнта як визнання клієнтом даного штрафу в розмірі платежу, що надійшов, але не більше суми штрафу, визначеного тарифами (п.5.11 пункту 5 розділу ІІ Умов).

Так, згідно з Тарифами банку, пільговий період за карткою встановлюється до 62 днів (діє з моменту виникнення заборгованості до кінця календарного місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, при умові її погашення в повному обсязі); пільгова відсоткова ставка 0,00001% річних; розмір обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитними коштами 4% від заборгованості (не менше 100 грн., але не більше залишку заборгованості); базова відсоткова ставка 3,1% на місяць (нараховується на максимальну заборгованість на день, за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період, за кожний день з моменту виникнення заборгованості; збільшена відсоткова ставка на місяць за карткою на суму загальної заборгованості 6,2% на місяць (нараховується у випадку наявності простроченої заборгованості).

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених у тарифах, що діють на дату нарахування. Відсотки нараховуються від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення замість базової процентної ставки, зазначеної в Тарифах (п.п. 5.15 пункту 5 розділу ІІ Умов).

Відповідно до п. 5.16 Умов у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно з Тарифами, але не більше 50% від суми одержаного клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001 % річних.

У випадку настання істотного порушення клієнтом зобов`язань банк не пізніше наступного робочого дня у Мобільному додатку направляє клієнту повідомлення про відповідне порушення із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. (п.5.17 Умов).

У разі, якщо клієнт погасить заборгованість зі сплати обов`язкового платежу, яка виникла до настання істотного порушення клієнтом зобов`язань, та сплатить штраф і щомісячний мінімальний платіж у строк до 120 календарних днів (з моменту порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу), вимога банку, зазначена у повідомленні, втрачає чинність, а попередньо узгоджені умови кредитування (у тому числі щодо сплати щомісячних мінімальних платежів та відсотків за користування кредитом) поновлюються. Банк на власний розсуд має право збільшити строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, але не більше ніж до 210 календарних днів (з моменту порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу) (п. 5.18 Умов).

У випадку, якщо істотне порушення клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом строку, зазначеного у п. 5.18, кредит стає у формі «на вимогу», а банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою мобільного додатку направляє клієнту вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій.

Відповідно до п. 5.23 п. 5 Розділу ІІ Умов у разі, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для внесення щомісячного платежу, банк має право самостійно збільшити кредитний ліміт на суму заборгованості клієнта за договором та направити відповідні грошові кошти на здійснення щомісячного мінімального платежу, погашення відсотків за користування кредитним лімітом та неустойки за прострочені платежі згідно Тарифів.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що враховуючи те, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, у останнього виникла вищезазначена заборгованість (т.с. 1 а.с. 6-9).

Враховуючи, що у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, на підставі положення п.п.5.16 п.5 Розділу II Умов, відбулось Істотне порушення Клієнтом зобов`язань, та вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості.

Проте відповідач на контакт не виходив та не вчиняв жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п.5.18, 5.19 Розділу II Умов, кредит став у форму «на вимогу». Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем суду не надані. Тому, на залишок простроченої заборгованості Банк нараховував неустойку, передбачену Тарифами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ІІК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

На підставі вищезазначеного, загальний розмір заборгованості відповідача перед Банком за договором №б/н від 20.06.2020 року, згідно із розрахунком Банку, з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог, який відповідачем у цій справі не спростований, станом на 26.02.2025 року становить 102607,25 грн., що складається з: загального залишку заборгованості за наданими кредитом (тілом кредиту) в розмірі 102 607,25 грн.; загального залишку заборгованості за відсотками 00,00 грн., заборгованості за пенею 00,00 грн., заборгованості за порушення грошового зобов`язання 00,00 грн. (т.с. 1 а.с. 6-9).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Заст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що умови зазначеного Договору в частині своєчасності сплати боргу відповідачем не виконано в повному обсязі.

При цьому, суду першої інстанції було надано квитанції про часткове погашення заборгованості відповідачем після 26.02.2025 року (дата розрахунку заборгованість в заяві про уточнення позовних вимог) на загальну суму 2636,00 грн., що підтверджується роздруківками з застосунку «Monobank» про внесення коштів 07.03.2025 року о 06-25 годині в сумі 1000,00 грн., 11.03.2025 року о 07-48 год. в сумі 636,00 грн. та 11.03.2025 року о 07-47 год. в сумі 1000,00 грн., тобто вже після подачі Банком позову до суду у цій справі 08.07.2024 року (відмітка суду першої інстанції на позові т.с. 1 а.с. 1) та після відкриття судом першої інстанції провадження у цій справі 09.07.2024 року (т.с.1 а.с.43).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що заборгованість відповідача за вищезазначеним кредитним договором №б/н від 20.06.2020 року перед банком станом на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції у цій справі становила 99971,25 грн. (розрахунок: 102607,25 грн. (заборгованість станом на 26.02.2025 р.) 2636,00 грн. (сума часткового погашення заборгованості відповідачем після 26.02.2025 року).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Банком у цій справі було доведено факт невиконання вимог договору та закону перед Банком з боку відповідача, яке тягне можливість примусового стягнення простроченої суми по кредиту в сумі 99971,25 грн. за оскаржуваним рішенням суду першої інстанції у цій справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції правильно у цій справі виходив із:

- принципу свободи договору (ст. 627 ЦК України), за змістом якої відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості;

- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) вищезазначеного договору про надання банківських послуг «Monobank» від 20.06.2020 року, укладеного в електронному вигляді у порядку ст. 634 ЦК України (договір приєднання) (т.с. 1 а.с.10-31), та який у тому числі містить погоджені сторонами умови договору щодо строку договору, процентної ставки відсотків тощо (недійсність цього договору прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, нерозуміння умов договору однією зі сторін не може бути підставою для визнання його недійсності; крім того, відповідач особисто чи через свого представника у суді першої інстанції у цій справі зустрічного позову про визнання недійсним вищезазначеного договору сторін не заявляла, також у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного договору сторін недійним),

- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначений договір сторін є обов`язковим для виконання його сторонами.

Суд першої інстанції у цій справі також правильно встановив, що у цій справі відсутні будь-які належні, допустимі докази з боку сторони відповідача на підтвердження того, що того, що Банком при укладенні та виконанні вищезазначеного кредитного договору сторін були порушені будь-які права ОСОБА_1 , як споживача.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень відповідача проти позову Банку та, відповідно, у спростування позову Банку у цій справі в частині його задоволення.

Також, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 -142 ЦПК України та того, що відповідач задовольнив частину вимог Банку у цій справі (сплатив частину вищезазначеної заборгованості) вже після пред`явлення позову Банком до суду першої інстанції у цій справі, було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, та зокрема стягнуто з відповідача на користь Банку судовий збір за подачу позову Банку дол. Суду першої інстанції у повному обсязі у розмірі 3028,00 грн. (платіжне доручення Банку на суму сплати судового збору за позов 3028,00 грн. т.с. 1 а.с. 37 та виписка про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України тс. 1 а.с. 40).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони відповідача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок Банку, як позивача, будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського (нова назва Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 29.08.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.Поляков О.З.