Справа № 464/8984/24 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/811/1197/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Підлужного В.І.,

з участю: представника апелянта Говорової А.І., представника позивача - Довганя В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Говорової А.І. на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення грошової компенсації та матеріальної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2024 адвокат Довгань В.І., від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача: грошову компенсацію за невикористану відпустку за період 02.12.2020 по 06.05.2022 у розмірі 28 913,50 грн; компенсацію за невикористану відпустку за період з 06.05.2022 по 20.10.2023 у розмірі 61 119,39 грн; матеріальну допомогу передбачену до п.2.2.9. Колективного договору в розмірі 68 503,52 грн; матеріальну допомогу на оздоровлення передбачену п.2.2.10. Колективного договору за 2022 рік в розмірі 13 661,00 грн та за 2023 рік в розмірі 15 027,00 гривень.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 13 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 28 913 гривень 50 копійок грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 02.12.2020 по 06.05.2022 року, 61 119 гривень 39 копійок компенсації за невикористану відпустку за період з 06.05.2022 по 20.10.2023 року, 68 503 гривні 52 копійки матеріальної допомоги, передбаченої п.2.2.9 Колективного договору, а всього 158 536 гривень 41 копійку.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 585 гривень 36 копійок.

Рішення суду оскаржила представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвокат Говорова А.І., подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення Сихівського районного суду міста Львова від 13.03.2025 в частині задоволених вимог незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Наголошує на неможливості зарахування часу призупинення дії трудового договору зі ОСОБА_1 до стажу роботи. Так, станом на день звільнення ОСОБА_1 (20.10.2023) діяв наказ про призупинення з нею трудового договору, у зв`язку з чим, з 06.05.2022 до 31.10.2023 Позивач не працювала та не отримувала заробітну плату. Отже, вказаний період при нарахуванні виплат при звільненні ОСОБА_1 у розрахунковий період включено не було, оскільки остання фактично не виконувала роботу. У зв`язку з наведеними обставинами АТ «Укрзалізниця» на день звільнення не мало обов`язку здійснення виплат при звільненні за період призупинення з ОСОБА_1 трудового договору.

Разом з тим, відповідно до положення пункту 2 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки», до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 вказаного Закону), зараховуються, зокрема, час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково, у тому числі час оплаченого вимушеного прогул, спричинений незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу.

Таким чином, наведена норма встановлює, що до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується час оплаченого прогулу лише у випадку, якщо такий прогул, спричинений незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу, а не незаконним призупиненням дії трудового договору.

Станом на дату звільнення з посади АТ «Укрзалізниця» провело з Позивачкою повний розрахунок при звільненні. 20.10.2023 ОСОБА_1 виплачено всі грошові кошти, на які Позивачка мала право станом на день звільнення.

Просить рішення Сихівського районного суду міста Харкова від 13.03.2025 скасувати в частині задоволених вимог. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до тАТ «Укрзалізниця» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та матеріальної допомоги повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта Говорової А.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача - Довганя В.І. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 28 913 гривень 50 копійок підлягає до стягнення грошова компенсація за невикористану відпустку за період з 02.12.2020 по 06.05.2022 року, 61 119 гривень 39 копійок компенсації за невикористану відпустку за період з 06.05.2022 по 20.10.2023 року, та 68 503 гривні 52 копійки матеріальної допомоги, передбаченої п.2.2.9 Колективного договору, а всього 158 536 гривень 41 копійку.

Окрім цього, суд вважав, що скільки Слободяніи? Л.Ц. при і?і? звільненні було виплачено компенсацію за всі дні невикористаноі? щорічноі? відпустки, виплата матеріальноі? допомоги на оздоровлення, виходячи з позиціі? Верховного Суду, не здіи?снюється.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 30.11.2016 № 2296/c, Позивач, з 02.12.2016 прии?нята на роботу в ПАТ «Укрзалізниця» на посаду старшого ревізора. Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 18.08.2017 № 1969о/c, Позивач, з 21.08.2017 була переведена на посаду старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ «Укрзалізниця».

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Украі?ни від 31.10.2018р. за № 938, публічне акціонерне товариство «Украі?нська залізниця» переи?меновано в акціонерне товариство «Украі?нська залізниця».

Наказом АТ «Укрзалізниця» № 483/ос від 04.05.2022, призупинено з 06 травня 2022 року дію трудового договору з працівниками, в тому числі з Позивачем до припинення або скасування воєнного стану в Украі?ні.

Будучи не згідна із призупиненням діі? трудового договору та з вказаним наказом № 483/ос від 04.05.2022, Позивач оскаржила зазначений наказ до суду.

Наказом АТ «Укрзалізниця» № 1923 від 17.10.2023 Позивача звільнено з роботи з 20 жовтня 2023 року у зв`язку з виходом на пенсію.

У зв`язку із звільненням Позивача з роботи, АТ «Укрзалізниця» нарахувало і виплатило Позивачу компенсацію за невикористану відпустку за період 02.12.2020 06.05.2022 (за 50 днів відпустки) в сумі 24 700,00 грн, що підтверджується Розрахунком заробітноі? плати ОСОБА_1 за жовтень 2023 року, якии? Відповідач надіслав Позивачу на електронну пошту. Такии? розмір компенсаціі? виплачено виходячи із середньоденного заробітку в розмірі 494,00 грн в день у зв`язку із відсутністю в Позивача середнього заробітку за останніи? календарнии? рік (з жовтня 2022 року по вересень 2023 року).

Після звільнення Позивача з роботи, рішенням Сихівського раи?онного суду м.Львова від 01.11.2023 у справі № 464/4961/23, залишеним без змін постановою Львівського апеляціи?ного суду від 30 квітня 2024 року, визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Укрзалізниця» від 04.05.2022 № 483/ос і додаток до нього в частині зупинення діі? трудового договору з Позивачем та зобов`язано АТ «Укрзалізниця» нарахувати та виплатити Позивачу середніи? заробіток за час вимушеного прогулу за період з травня 2022 року по 20 жовтня 2023 року (день звільнення та виходу на пенсію) виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 1072,27 грн.

Тобто з 06.05.2022 і до 20.10.2023 положення зазначеного наказу не діяли, наказ був протиправним, а тому в момент звільнення Відповідач неправомірно керувався зазначеним наказом.

Сума присудженого судом до виплати середнього заробітку визначена судом на підставі довідки АТ «Укрзалізниця» № 343 від 22.08.2023.

Присуджену зазначеним судовим рішенням компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу Позивач отримала 29.10.2024.

У зв`язку з визнанням неправомірним в судовому порядку призупинення з Позивачем трудового договору та фактичним отриманням заробітноі? плати за час простою, Позивач вважала, що Відповідач повинен перерахувати та донарахувати на користь Позивача заробітну плату (і?і? складові) у зв`язку із звільненням.

05.11.2024 Позивач звернулась до Відповідача із заявою (Додаток 10 до позову), в якій просила:

1) перерахувати грошову компенсацію за невикористану відпустку за період 02.12.2020 06.05.2022 з урахуванням періоду оплаченого вимушеного прогулу з 06.05.2022 року до 20.10.2023 року та доплатити компенсацію за вказании? період у розмірі 28 913,50 грн;

2) нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2022 та 2023 роки за час трудового стажу, з урахуванням періоду оплаченого вимушеного прогулу з 06.05.2022 року до 20.10.2023 року в розмірі 61 119,39 грн.

3) перерахувати матеріальну допомогу передбачену до п.2.2.9. Колективного договору з урахуванням періоду оплаченого вимушеного прогулу з 06.05.2022 року до 20.10.2023 року та доплатити суму допомоги в розмірі 68 503,52 грн.

4) нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023р.р. передбачену п.2.2.10. Колективного договору за 2022 рік 13 661,00 грн (згідно поданоі? раніше заяви від 29.12.2022, копія якоі? була прикладена до звернення) та за 2023 рік 15 027,00 грн.

У відповідь на вказану заяву Відповідач повідомив Позивача листом від 09.12.2024 про те, що АТ «Укрзалізниця» виплатило Позивачу всі зазначені в рішенні Сихівського раи?онного суду м.Львова від 01.11.2023 у справі № 464/4961/23 кошти. Щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги відповідно до п.2.2.10 Колективного договору між керівництвом Державноі? адміністраціі? залізничного транспорту Украі?ни і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці (зі змінами) Відповідачем зазначено, що матеріальна допомога на оздоровлення надається працівнику апарату управління Товариства при виході у щорічну відпустку, тривалість якоі? складає не менше 14 днів. Натомість відповідна заява Позивачем не подавалась.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України), аналогічна норма міститься у статті 24 Закону України «Про відпустки».

Положеннями статті 4 Закону України «Про відпустки» встановлено такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка; 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 5) відпустки без збереження заробітної плати.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки», до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються: час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), крім випадків, коли за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігалися місце роботи і посада на підприємстві на час призову; час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому виплачувалася допомога по державному соціальному страхуванню, за винятком частково оплачуваної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

При вирішенні питання про оплату невикористаних відпусток застосуванню підлягає Порядок обчислення середньоі? заробітноі? плати, затверджении? постановою Кабінету Міністрів Украі?ни від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Відповідно до абз. 1 пункту 2 розділу II Порядку № 100, обчислення середньоі? заробітноі? плати для оплати часу відпусток, надання матеріальноі? (грошовоі?) допомоги або виплати компенсаціі? за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальноі? (грошовоі?) допомоги або виплати компенсаціі? за невикористані відпустки. Обчислення середньоі? заробітноі? плати для виплати компенсаціі? за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.

Згідно з п.3 розділу ІІІ Порядку 100: «При обчисленні середньоі? заробітноі? плати враховуються всі суми нарахованоі? заробітноі? плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що розрахунок компенсації за невикористану відпустку повинен здійснюватися виходячи з посадового окладу позивачки на підставі положення пункту 4 Розділу ІІІ Порядку 100 яким визначено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

В жовтні 2024 року, на підставі рішення Сихівського раи?онного суду м.Львова від 01.11.2023 у справі № 464/4961/23 Позивачу нараховано за період з жовтня 2022 року по вересень 2023 року середніи? заробіток за час простою виходячи з розміру середньоденного заробітку в розмірі 1 072,27 грн. відповідно до довідки АТ «Укрзалізниця» № 343 від 22.08.2023.

З урахуванням наведених вище положень абз. 1 пункту 2 розділу II та п.3 розділу ІІІ Порядку № 100, розмір компенсаціі? за невикористану відпустку за період з 02.12.2020 по 06.05.2022 повинен розраховуватись із врахуванням виплат заробітноі? плати (середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу) нарахованих за 2023 року відповідно до рішення суду.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що після звільнення з роботи, в жовтні 2024 року Відповідачем нараховано за 2023 рік на користь Позивача заробітну плату, яка впливає на розмір раніше нарахованоі? компенсаціі? за невикористану відпустку.

Тому, виходячи з середньоденного заробітку Позивача 1 072,27 грн в 2023 році, розмір компенсаціі? невикористаноі? відпустки за період з 02.12.2020 по 06.05.2022 (50 днів невикористаноі? відпустки) становить 53 613,50 грн (1072,27х50).

З урахуванням виплаченоі? компенсаціі? невикористаноі? відпустки за вказаний період в розмірі 24 700,00 грн, Відповідач повинен доплатити Позивачу компенсацію за невикористану відпустку за вказании? період в розмірі 28 913,50 грн (53 613,50 грн - 24 700,00 грн).

Враховуючи зазначене, беручи до уваги, що наказ про призупинення дії трудового договору з позивачкою був визнаний судом незаконним та скасовано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про грошову компенсацію за 57 календарних днів невикористаної відпустки, які мали б нараховуватись позивачу за період призупинення дії трудового договору з 06.05.2022 по 20.10.2023, в сумі 61 119,39 грн (57 днів х 1 072,27 грн) підлягає до задоволення.

Відповідно до п.2.2.9. Колективного договору відповідач нарахував позивачу одноразову матеріальну допомогу у зв`язку із звільненням в розмірі 3 середньомісячні заробітки та додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті, у разі звільнення за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 5 середньомісячних. Розрахунок допомоги проведено відповідачем виходячи з посадового окладу позивача 15027,00грн. та визначено в розмірі 120216,00грн., що підтверджується Розрахунком заробітної плати за липень 2024р. (8 х 15027,00=120216,00)

З урахуванням періоду оплаченого вимушеного прогулу з 06 травня 2022 року до 20 жовтня 2023 року позивачу підлягала нарахуванню матеріальна допомога з розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 1072,27грн. Визначений таким чином розмір матеріальної допомоги становить 188 719,52грн. (8*22дня*1072.27 грн.). Отже, судом вірно встановлено, що відповідач не донарахував та не доплатив позивачу матеріальну допомогу в розмірі 68503,52грн. (188807,52-120216,00).

Окрім вищезазначеного, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що незаконне призупинення дії трудового договору не є відповідно до ст. 235 КЗпПУ підставою для нарахування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки зазначені обставини вже були предметом розгляду у справі №464/4961/23.

Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Говорової А.І. залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.