справа №991/9084/25
провадження №2-з/991/36/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

«05» вересня 2025 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд колегією суддів у складі:

головуючого: Шкодіна Я.В.,

суддів: Задорожної Л.І., Федорова О.В.,

за участю секретаря: Захарії О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву Держави Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури про забезпечення позову про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2025 року до Вищого антикорупційного суду надійшла заява прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Кимлика Р.В. в інтересах держави про забезпечення позову Держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання необґрунтованими активів частини активів осіб уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, на загальну суму 7 177 935 грн.

Обставини, якими обґрунтована заява прокурора.

Заява обґрунтована тим, що Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою при виконанні повноважень, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ч. 5 ст. 290 ЦПК України та матеріалів отриманих від Національного агентства з питань запобігання корупції стосовно ОСОБА_1 голови Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації у період 2020-2022 років встановлено відомості, що можуть свідчити про набуття ним необґрунтованих активів на загальну суму 7 177 935 грн, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,4 кв.м., вартістю 1 209 100 грн; квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 83,1 кв.м., вартістю 2 522 093 грн; нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 144 кв.м., вартістю 1 727 393 грн; нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 76 кв.м., вартістю 913 259 грн; самохідного прогулянкового судна Bayliner 245 SB, 2007 р.в., ідентифікаційний номер корпусу: НОМЕР_3, вартістю 806 090 грн. Так, позивач стверджує, що встановлені ними обставини у своїй сукупності підтверджують набуття ОСОБА_1 та членами його сім`ї активів у зазначений вище період на загальну вартість 12 336 835 грн, їх фактичне використання та вчинення дій, тотожних праву розпорядження. В той же час, перевіривши інформацію із щорічних декларацій ОСОБА_1 , ДФС України, пояснень ОСОБА_1 від 31 жовтня 2024 року уповноваженій особі Національного агентства з питань запобігання корупції, співставивши доходи та витрати від купівлі/продажу транспортних засобів та нерухомості, було встановлено, що сума накопичень та загальних законних доходів родини ОСОБА_4 становить 5 066 145 грн. Тобто, різниця між вартістю набутих активів (12 336 835 грн) та максимально можливими законними доходами (5 066 145 грн) становить 7 270 690 грн, що свідчить про їх необґрунтованість у відповідності до положень ч.2 ст. 290 ЦПК України. Необхідність застосування заходів забезпечення у вигляді накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, прокурор обґрунтовує фактичними обставинами справи (оформлення майна особи, уповноваженої на виконання функцій держави на іншу фізичну особу, приховування факту володіння ними, надання недостовірних відомостей на запит НАЗК, підроблення договорів, актів, розписок), які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до ускладнення чи не уможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Тому, з метою забезпечення позову, прокурор просить накласти арешт на майно, належне сім`ї ОСОБА_4 , а саме: матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 209 100 грн; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 2 522 093 грн, а також на майно дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , а саме: нежитловое приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 1 727 393 грн; нежитловое приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю 913 259 грн; самохідне прогулянкове судно Bayliner 245 SB, 2007 р.в., вартістю 806 090 грн, що придбане, на переконання позивача, не за рахунок законних доходів. Такий захід забезпечення позову, на переконання прокурора, будучи найменш обтяжливим для відповідачів, забезпечить виконання позову в майбутньому. При цьому позивач акцентує увагу на тому, що таке накладення арешту суттєво не вплине на права відповідачів, оскільки останні матимуть можливість використовувати майно протягом дії заходів забезпечення позову.

Щодо розгляду заяви про забезпечення позову без повідомлення відповідачів.

У своїй заяві прокурор також порушував питання про її розгляд без повідомлення відповідачів, посилаючись на те, що у разі обізнаності останніх про дату і час розгляду заяви про забезпечення позову, вони, з метою збереження активів, можуть вжити заходів щодо їх відчуження на користь інших осіб, що може поставити під загрозу ефективність заходу забезпечення позову.

Частина 5 ст. 153 ЦПК України надає право суду прийняти рішення про розгляд заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, без повідомлення відповідача, у разі якщо позивач у заяві наведе у достатньому обсязі дані про те, що внаслідок такого повідомлення ефективність заходу забезпечення позову може бути поставлена під загрозу.

Оцінивши доводи прокурора, суд дійшов висновку, що ним у достатньому обсязі наведено дані стосовно того, що повідомлення відповідачів про розгляд заяви про забезпечення позову може поставити під загрозу ефективність забезпечення позову, оскільки останні, з метою збереження активів, можуть у короткий строк вжити заходів з їх відчуження на користь інших осіб, з огляду на що судом прийнято рішення про розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Позиція учасників у судовому засіданні.

Прокурор САП Кимлик Р.В. в судове засідання не з`явився, на електронну пошту суду направив клопотання про розгляд його заяви про забезпечення позову без його участі у відповідності до вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України.

Встановлені обставини, мотиви і оцінка суду.

З матеріалів заяви, 18 травня 2020 року ОСОБА_1 призначено на посаду голови Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації розпорядженням Президента України від 18 травня 2020 року №321/2020-рп, на якій ОСОБА_1 перебував до 27 січня 2022 року. Тобто, відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Зі змісту заяви та за твердженням прокурора, ОСОБА_1 , будучи особою, уповноваженими на виконання функцій держави, набув активи, щодо яких може прямо чи опосередковано вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними, зареєструвавши їх на інших фізичних осіб.

Колегія суддів, не надаючи оцінку доведеності тверджень про незаконне набуття активів, яке може бути здійснене під час розгляду позовної заяви по суті, на даному етапі лише констатує належність суб`єкта, до якого може бути пред`явлено позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Як вбачається з матеріалів заяви, за твердженням позивача, набуття ОСОБА_1 активу у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 83,1 кв.м., підтверджується договором купівлі-продажу від 11 січня 2021 року, укладеного між ТОВ «Компанія управління активами «Валприм»» (продавець) та ОСОБА_3 (покупцем) - матір`ю ОСОБА_1 , і вже 12 січня 2021 року ОСОБА_3 надала довіреність ОСОБА_2 (дружині ОСОБА_1 ) на право представляти інтереси як власника цієї квартири, а також з питань отримання будь-яких документів, необхідних для управління належною на праві власності квартирою з правом передачі в оренду, без права відчуження, без права продажу, та без права застави цього житлового приміщення. Таким чином, шляхом права набуття активів у власність іншою фізичною особою, що було здійснено за дорученням ОСОБА_1 та враховуючи можливість опосередковано вчиняти щодо такого активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними, на переконання прокурора, ОСОБА_1 набув зазначений актив у вигляді квартири вартістю 2 522 093,31 грн.

Аналогічним способом, а саме: шляхом права набуття активів у власність іншою фізичною особою (матір`ю ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , яка в подальшому надала довіреність ОСОБА_3 -дружині ОСОБА_1 ), що було здійснено за дорученням ОСОБА_1 та враховуючи можливість опосередковано вчиняти щодо такого активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними, на переконання прокурора, ОСОБА_1 набув актив у вигляді квартири АДРЕСА_5 вартістю 1 209 100 грн.

Прокурор стверджує, що факт набуття ОСОБА_3 зазначених вище активів (квартир) за дорученням ОСОБА_1 , а також те, що останній (в т.ч. через свою дружину) може як опосередковано, так і прямо вчиняти щодо цих активів дії, тотожні за змістом здійснення права розпорядження підтверджується, зокрема: відсутністю фінансової змоги у ОСОБА_3 придбати 2 об`єкти нерухомості у м. Києві за 3 731 193 грн; наявністю між власником активів та суб`єктом декларування родинних відносин; довірення користування вказаними активами дружині ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відразу після придбання; постійним місцем проживання ОСОБА_3 у м. Житомир, а сім`ї ОСОБА_1 у м. Києві; не відповідність набуття активів інтересам ОСОБА_3 (для купівлі квартир не могли бути використанні власні заощадження ОСОБА_3 ).

Крім цього прокурор зазначає, що набуття активів у вигляді нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 144 кв.м. та №466/1, загальною площею 76,1 кв.м., ОСОБА_1 підтверджується, зокрема, укладенням 15 березня 2021 року двох договорів купівлі-продажу між продавцем та дружиною ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (покупець). На переконання прокурора, ОСОБА_2 діяла за згодою свого чоловіка, що викладена у заяві. Загалом на придбання вказаних активів було витрачено 2 640 652 грн. Тому, за версією позивача, ОСОБА_1 набув вказані вище активи у вигляді права спільної сумісної власності.

Так само, як зазначає прокурор, ОСОБА_1 набув актив у вигляді права спільної сумісної власності на самохідне прогулянкове судно Bayliner 245 SB, 2007 р.в., ідентифікаційний номер корпусу: НОМЕР_3, вартістю 806 090 грн, яке, на підставі договору купівлі-продажу судна від 25 березня 2021 року набула у власність ОСОБА_2 - дружина ОСОБА_1 за ціною, відповідно до п. 2.1 цього договору, що складає 46 900 грн, в той час коли, за результатами дослідження документів Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, експертами КНДІСЕ листом №22966/19491-3-24/57 від 31 жовтня 2024 року визначено, що мінімальна вартість зазначеного катера станом на 25 березня 2021 року (дата набуття права) могла становити 806 090 грн.

Крім цього, у своїй заяві прокурор також звертає увагу суду на набуття ОСОБА_1 у вигляді права спільної сумісної власності на актив у вигляді грошових коштів на загальну суму 2 158 900 грн., які у період 17 травня - 02 червня 2021 року набула у власність його дружина - ОСОБА_2 , а також автомобіль «Mercedes-Benz» моделі «GLS 400», 2019 року випуску, вартістю 3 000 000 грн, який, на підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2021 року набула у власність дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Водночас позивач стверджує, що проаналізовані ними обставини у своїй сукупності підтверджують набуття ОСОБА_1 та членами його сім`ї протягом 2020-20211 років активів на загальну вартість 12 336 835 грн, їх фактичне використання та вчинення дій, тотожних праву розпорядження. В той же час, перевіривши інформацію із щорічних декларацій ОСОБА_1 , ДФС України, пояснень ОСОБА_1 від 31 жовтня 2024 року уповноваженій особі Національного агентства з питань запобігання корупції, співставивши доходи та витрати від купівлі/продажу транспортних засобів та нерухомості, було встановлено, що сума накопичень та загальних законних доходів родини ОСОБА_4 становить 5 066 145 грн. Тобто, різниця між вартістю набутих активів (12 336 835 грн) та максимально можливими законними доходами (5 066 145 грн) становить 7 270 690 грн, що свідчить про їх необґрунтованість у відповідності до положень ч.2 ст. 290 ЦПК України.

Зазначені обставини, на переконання суду, дають можливість вважати, що вказані у заяві активи, які, як зазначає прокурор, відповідають предмету позовної вимоги (ціна позову, про забезпечення якого просить заявник, становить 7 270 690 грн), може бути визнано необґрунтованим і стягнуто в дохід держави, а тому є правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову. Також колегія суддів враховує, що прокурором наведені достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позовної заяви у зв`язку з ризиками відчуження зазначених об`єктів рухомого і нерухомого майна, що, за твердженням прокурора, випливає з фактичних обставин справи (оформлення майна особи, уповноваженої на виконання функцій держави на інших фізичних осіб, приховування факту володіння ним). Отже, колегія суддів погоджується з тим, що виконати рішення за рахунок активів, які є предметом судового розгляду, може бути складно, оскільки, передбачаючи можливість прийняття судом негативного для відповідачів рішення, вони можуть вжити заходів до їх відчуження.

Також колегія суддів зазначає, що вид забезпечення, питання про який ставиться прокурором у заяві, не спричинить порушення прав свобод та інтересів будь-яких осіб, оскільки прокурором не ставиться питання про позбавлення права відповідачів чи інших осіб користуватися майном.

Тобто, заява про забезпечення позову відповідає положенням ЦПК України, при цьому колегія суддів звертає увагу, що питання щодо обґрунтованості викладених у ній доводів вирішуватиметься за результатом розгляду справи, відповідно до вимог ст. 291 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Однак, в даному випадку суд не вбачає підстав для зустрічного забезпечення, оскільки власники не обмежуються у праві користування майном, а тому відсутні будь-які збитки, пов`язані із забезпеченням позову.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на активи, які є предметом спору, а саме на майно, що на праві власності належить:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме:

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,4 кв.м., вартістю 1 209 100 грн;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 83,1 кв.м., вартістю 2 522 093 грн;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , а саме:

-нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 144 кв.м., вартістю 1 727 393 грн;

-нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 76 кв.м., вартістю 913 259 грн;

-самохідне прогулянкове судно Bayliner 245 SB, 2007 р.в., ідентифікаційний номер корпусу: НОМЕР_3, вартістю 806 090 грн.

Арешт накладається без заборони користування майном.

Копію ухвали про забезпечення позову надіслати заявнику та направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає розгляду справи.

Роз`яснити, що, згідно зі ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Повний текст ухвали складений 10 вересня 2025 року.

Головуючий Я. Шкодін

Судді Л. Задорожна

О. Федоров