ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6837/25 Справа № 214/3825/24 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 214/3825/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горовенко Сергій Володимирович, на рішення Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2025 року, яке ухвалено суддею Сіденком С. І. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2024 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (надалі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 та приміщення 19.

АТ «Криворізька теплоцентраль», як виконавцем послуги з постачання теплової енергії, 01 жовтня 2021 року на своєму офіційному сайті: https://tec.dp.ua було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання.

Так як протягом 30 днів з дня опублікування Типового договору на адресу позивача не надходило документів про рішення власників багатоквартирного буд. АДРЕСА_2 про обрання моделі договірних відносин, з 01 листопада 2021 року з ОСОБА_1 фактично укладено Типові індивідуальні договори про надання послуги з постачання теплової енергії.

У позивача дані Типові договори з відповідачем обліковуються за такими реквізитами: № 4080/жб від 01 листопада 2023 року та № 4080/жб/1 від 01 листопада 2021 року.

Факт поставки теплової енергії у період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2024 року підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія на житловий будинок АДРЕСА_2 . Подача та припинення подачі теплоносія здійснюється на виконання рішень Виконкому Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону.

В будинку АДРЕСА_2 встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, згідно з показами якого у період з 01 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 за Типовим договором № 4081/жб/1 було спожито теплову енергію у розмірі 8,04 Гкал на загальну суму 42 967,84 грн, а також було надано послугу з абонентського обслуговування на суму 40,34 грн.

Крім цього за адресою: АДРЕСА_3 за Типовим договором № 4081/жб було спожито теплову енергію у розмірі 8,76 Гкал на загальну суму 44 357,62 грн, а також було надано послугу з абонентського обслуговування на суму 130,50 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем, як споживачем послуг з постачання теплової енергії, своїх зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за надані послуги, у нього за період з 01 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 43 008,18 грн (з урахуванням абонплати) та у розмірі 44 488,12 грн (з урахуванням абонплати) за період з 01 грудня 2021 року по 31 березня 2023 року.

Відпорвідач у добровільному порядку вказану заборгованість не погашає.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за типовим договором № 4081/жб від 01 листопада 2021 року за спожиту теплову енергію за період з 01 грудня 2021 року по 31 березня 2023 року у розмірі 44 357,62 грн, плату за абонентське обслуговування у розмірі 130,50 грн, пеню у розмірі 2 548,90 грн, 3% річних 2 094,16 грн та інфляційні витрати у розмірі 7 397,87 грн; заборгованість за типовим договором № 4081/жб/1 від 01 листопада 2021 року за спожиту теплову енергію за період з 01 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року у розмірі 42 967,84 грн, плату за абонентське обслуговування у розмірі 40,34 грн, пеню у розмірі 1 810,65 грн, 3% річних 1 487,38 грн та інфляційні витрати у розмірі 2 148,51 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість в загальному розмірі 104 983 грн 77 коп, що складається з наступного: заборгованості за період з 01 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року за послугу з постачання теплової енергії за Типовим індивідуальним договором від 01 листопада 2021 року № 4081/жб/1 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 42 967 грн 84 коп, плати за надання послуги з абонентського обслуговування у розмірі 40 грн 34 коп, пені у розмірі 1 810 грн 65 коп, 3% річних у розмірі 1 487 грн 38 коп, компенсації за інфляційні втрати у розмірі 2 148 грн 51 коп та заборгованості заперіод з 01 грудня 2021 року по 31 березня 2024 року за послугу з постачання теплової енергії за Типовим індивідуальнимдоговором від 01 листопада 2021 року № 4081/жб про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_3 , у розмірі 44 357 грн 62 коп, плати за надання послуги з абонентського обслуговування у розмірі 130 грн 50 коп, пені у розмірі 2 548 грн 90 коп, 3% річних у розмірі 2 094 грн 16 коп, компенсації за інфляційні втрати у розмірі 7 397 грн 87 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горовенко С.В., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення підлягає обов`язковому скасуванню апеляційним судом в повному обсязі, з одночасним ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача оскільки процесуальні порушення з боку суду, як то незабезпечення наявності справи в електронному вигляді, що унеможливило ознайомлення з матеріалами справи представником відповідача, унеможливило здійснення представником відповідача належного захисту прав та законних інтересів свого довірителя, що був відсутнім на території України протягом всього часу розгляду даної цивільної справи.

Апелянт зазначає, що на кожне судове засідання, представником відповідача своєчасно подавались як відповідні заяви про необхідність перенесення кожного з них, так і в останніх наводились відповідні обґрунтування поважності цього, сторона відповідача переконана та вважає відмову суду в задоволенні їх останньої такої заяви від 16 квітня 2025 року взагалі необґрунтованою, а тому і ухвалене того ж дня, за наведених вище фактичних обставин, є передчасним, в якому за участі представника іншої сторони взагалі відсутній виклад позиції останнього по справі, так і в цілому незаконним, що підлягає обов`язковому скасуванню також і лише з цих самостійних підстав.

В оскаржуваному рішенні фактично визнано належно встановленими всі, без виключення, обставини цієї справи в їх інтерпретації, яка була викладена позивачем в своєму позові, що насправді не відповідає дійсності.

Суд першої інстанції, констатуючи в своєму рішенні те, що як на час судового розгляду цієї справи, так і на сьогодні відповідачу ОСОБА_1 нібито належать саме два нежитлові приміщення під № №18 та 19, що знаходяться в одному житловому будинку, розташованому за однією адресою: АДРЕСА_2 не перевірив наведені позивачем данні, оскільки в 2020 році нежитлові приміщення під № № 18 та 19 були об`єднані в одне нежитлове приміщення, уже загальною площею 85,3 м2, з присвоєнням йому єдиної спільної адреси: АДРЕСА_1 . Тому пред`явлені позивачем позовні вимоги в даній справі, а саме про стягнення з відповідача в примусовому порядку удаваного боргу за нібито поставлену йому теплову енергію у загальному розмірі 104 983,77 грн, саме за двома зазначеними вище борговими розрахунками, та на підставі саме двох Типових індивідуальних договорів від 01 листопада 2021 року під № 4081/жб та № 4081/жб/1 про надання послуги з постачання теплової енергії, і одразу за двома уже давно не існуючими адресами на сьогодні лише одного об`єктів нерухомості, є вочевидь необґрунтованими.

Апелянт посилається на те, що нарахування додаткових штрафних санкцій за порушення умов договорів в період воєнного стану в Україні, заборонено діючим законодавством.

Як нарахування, так і примусове стягнення будь-якої заборгованості за постачання споживачам теплової енергії, відповідно як до діючого на сьогодні законодавства в цій сфері, так і судової практики, є можливим лише за умови дійсного користування ними такими послугами, але в нашому випадку факт повної відсутності у вказаному вище на сьогодні вже єдиному нежитловому приміщенні необхідних для цього нагрівальних приладів (батареї), був належно підтвердженим документально ще станом на 08 листопада 2014 року, про що стороні позивача раніше було достовірно відомо за результатами судового розгляду щонайменше двох аналогічних цивільних справ, а саме за № 214/7447/18 та № 214/971/22.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника АТ «Криворізька теплоцентраль» - Черненко Є.І., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідачу ОСОБА_1 належить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 05 червня 2013 року відповідачу ОСОБА_1 належить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 10).

Відтак, відповідач у справі є споживачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб опалення.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за договором № 4081/жб (приміщення 19) за період з грудня 2021 року по березень 2023 року становить 44 357,62 грн, плата за абонентське обслуговування 130,50 грн. Заборгованість відповідача за договором № 4081/жб/1 (приміщення 18) за період з листопада 2022 року по березень 2023 року становить 42 967,84 грн, плата за абонентське обслуговування 40,34 грн.

Правильність нарахування підтверджується відповідними розрахунками.

Розмір нарахованого боргу відповідачем не спростовано.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для їх задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 та приміщення 19, в загальному розмірі 104 983 грн 77 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідач у справі є споживачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб опалення.

Законом України від 03 грудня 2020 року № 1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», який набрав чинності 01 травня 2021 року, до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внесено зміни, у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (з урахуванням змін), надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено можливість укладання 3-х різних моделей договорів про надання комунальних послуг, яка обирається виключно за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги, а саме: індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У той же час, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

АТ «Криворізька теплоцентраль», як виконавцем послуг 01 жовтня 2021 року, на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідача не надходило жодних документів які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин.

Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачу надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Таким чином, з 01 листопада 2021 року між позивачем та відповідачем, як споживачем, послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено типові індивідуальні договори про надання послуги з постачання теплової енергії, які обліковуються за № 4081/жб та № 4081/жб/1.

Так, відповідно до п. 5 Типового договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Згідно актів, наданих позивачем, в опалювальнихсезонах 2021-2023 років, до житлового будинку АДРЕСА_2 , відтак і до приміщень, власником яких є відповідач, подавалось теплопостачання та відповідно вимикалось по закінченню опалювального сезону.

Подача та припинення подачі теплоносія здійснюється на виконання рішень Виконкому Криворізької міської ради на початок та закінчення опалювального сезону.

Обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року № 315.

Згідно з приписами п. 19 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 (далі Правила № 830), комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуг у будівлі, її частини (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до п. 24 Правил № 830, розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутностіпропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.

Згідно п. 10 Методики розподілу, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії.

Пунктом 2 Правил № 830 встановлено, що опалювальна площа (об`єм) приміщенняце загальна площа (об`єм) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас.

В будинку по АДРЕСА_2 встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, що підтверджується актом технічного огляду приладу обліку теплової енергії від 22 серпня 2022 року. Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 22 серпня 2022 року, теплолічильник відповідає встановленим вимогам стандарту.

Позивач протягом опалювальних періодів із листопада 2021 року по березень 2023 року включно, здійснював нарахування відповідачу за надані послуги з теплопостачання та надсилав останньому відповідні Рахунки-фактури та Акти передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг), однак відповідач не здійснював оплату за надані послуги, у зв`язку з чим утворились вищевказані суми заборгованості. Крім того, відповідачем не здійснювалась оплата за абонентське обслуговування.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за договором № 4081/жб (приміщення 19) за період з грудня 2021 року по березень 2023 року становить 44357,62 грн, плата за абонентське обслуговування 130,50 грн. Заборгованість відповідача за договором № 4081/жб/1 (приміщення 18) за період з листопада 2022 року по березень 2023 року становить 42 967,84 грн, плата за абонентське обслуговування 40,34 грн.

Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини і зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень 18 та 19 в будинку АДРЕСА_2 , а тому зобов`язаний нести витрати по їх утриманню, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення підлягає обов`язковому скасуванню апеляційним судом в повному обсязі, з одночасним ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача оскільки процесуальні порушення з боку суду, як то незабезпечення наявності справи в електронному вигляді, що унеможливило ознайомлення з матеріалами справи представником відповідача, унеможливило здійснення представником відповідача належного захисту прав та законних інтересів свого довірителя, що був відсутнім на території України протягом всього часу розгляду даної цивільної справи та доводи апеляційної скарги про те, що на кожне судове засідання, представником відповідача своєчасно подавались як відповідні заяви про необхідність перенесення кожного з них, так і в останніх наводились відповідні обґрунтування поважності цього, сторона відповідача переконана та вважає відмову суду в задоволенні їх останньої такої заяви від 16 квітня 2025 року взагалі необґрунтованою, а тому і ухвалене того ж дня, за наведених вище фактичних обставин, є передчасним, в якому за участі представника іншої сторони взагалі відсутній виклад позиції останнього по справі, так і в цілому незаконним, що підлягає обов`язковому скасуванню також і лише з цих самостійних підстав, з огляду на наступне.

Так, ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року постановлено прийняти до розгляду позовну заяву АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відкрито провадження по справі та надано відповідачеві строк для подачі відзиву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження по справі. Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Після ознайомлення 02 грудня 2024 року з матеріалами даної справи та до дата ухвалення рішення представником відповідача не було подано ані відзиву на позовну заяву, ані жодного іншого процесуального документу в якому б відповідач виклав свою позицію стосовно позовної заяви, як і не було подано жодних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. З дати відкриття провадження по справі та по дату прийняття рішення відповідач своїм правом на подання відзиву, інших процесуальних документів та доказів в межах строку, визначеного законодавством та ухвалою, не скористався.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 2 частини 3 цієї статті встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

В даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що представник відповідача неодноразово просив відкласти розгляд справи, в тому числі з підстав неознайомлення з матеріалами справи, перебування представника відповідача на амбулаторному лікуванні, неузгодження з ним дати судового розгляду, зайнятості у розгляді інших справ, взяття участі у заходах з підвищення кваліфікації. Розгляд справи вчергове був перенесений на 09:00 год. 16 квітня 2025 року. В день розгляду справи представник відповідача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з взяттям участі у заходах з підвищення кваліфікації, що повинні відбутися у спосіб трансляції заходу о 11:00 год. 16 квітня 2025 року та з урахуванням того, що судове засідання призначено раніше о 09:00 год., суд не вбачав підстав для чергового перенесення розгляду справи.

Крім того, положеннями статтей 43, 44 ЦПК України встановлено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Зловживання процесуальними правами не допускається. Таким чином, учасники справи повинні вчасно, сумлінно, в належний спосіб використовувати всі наявні в них засоби та можливості, передбачені законодавством, з метою запобігання невиправданим зволіканням під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, констатуючи в своєму рішенні те, що як на час судового розгляду цієї справи, так і на сьогодні відповідачу ОСОБА_1 нібито належать саме два нежитлові приміщення під № №18 та 19, що знаходяться в одному житловому будинку, розташованому за однією адресою: АДРЕСА_2 не перевірив наведені позивачем данні, оскільки в 2020 році нежитлові приміщення під № № 18 та 19 були об`єднані в одне нежитлове приміщення, уже загальною площею 85,3 м2, з присвоєнням йому єдиної спільної адреси: АДРЕСА_1 , тому пред`явлені позивачем позовні вимоги в даній справі, а саме про стягнення з відповідача в примусовому порядку удаваного боргу за нібито поставлену йому теплову енергію у загальному розмірі 104 983,77 грн, саме за двома зазначеними вище борговими розрахунками, та на підставі саме двох Типових індивідуальних договорів від 01 листопада 2021 року під № 4081/жб та № 4081/жб/1 про надання послуги з постачання теплової енергії, і одразу за двома уже давно не існуючими адресами на сьогодні лише одного об`єктів нерухомості, є вочевидь необґрунтованими, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідачем по справі не було надано суду першої інстанції доказів того, що нежитлові приміщення під № № 18 та НОМЕР_1 були об`єднані в одне нежитлове приміщення, уже загальною площею 85,3 м2, з присвоєнням йому єдиної спільної адреси: АДРЕСА_1 .

При цьому слід зауважити, що саме по собі об`єднання двох нежитлових приміщень в одне, з загальною площею, яка відповідає сумі площ двох нежитлових приміщень, не свідчить про ненадання позивачем відповідачу послуг з теплопостачання.

Також колегія суддів також зауважує, що відповідач по справі не повідомив позивача про те, що нежитлові приміщення під № № 18 та 19 були об`єднані ним в одне нежитлове приміщення, уже загальною площею 85,3 м2, з присвоєнням йому єдиної спільної адреси: АДРЕСА_1 .

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що нарахування додаткових штрафних санкцій за порушення умов договорів в період воєнного стану в Україні, заборонено діючим законодавством.

Так, статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, у тому числі на території Дніпропетровської області, який триває до теперішнього часу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідач, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, є власником спірного нежитлового приміщення.

Отже, враховуючи те, що відповідачем приміщення використовуються не для постійного проживання, суд першої інстанції не вірно застосував приписи Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»

Колегія суддів зазначає, що позивач, враховуючи статус нерухомого майна відповідача «нежитлове приміщення», нараховував відповідачу за надання послуг з теплопостачання тариф для категорії «інші споживачі», оскільки вказані тарифи застосовуються до осіб: які постійно проживають у приміщенні, яке не призначене для проживання, які використовують квартиру, інше приміщення не для постійного проживання, а у інший спосіб (офісні приміщення, нотаріальна діяльність, тощо).

Як вбачається з Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», заборона та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, стосується категорії «населення», а як встановлено судом апеляційної інстанції відповідачу нарахування здійснено для категорії «інші споживачі».

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що як нарахування, так і примусове стягнення будь-якої заборгованості за постачання споживачам теплової енергії, відповідно як до діючого на сьогодні законодавства в цій сфері, так і судової практики, є можливим лише за умови дійсного користування ними такими послугами, але в нашому випадку факт повної відсутності у вказаному вище на сьогодні вже єдиному нежитловому приміщенні необхідних для цього нагрівальних приладів (батареї), був належно підтвердженим документально ще станом на 08 листопада 2014 року, про що стороні позивача раніше було достовірно відомо за результатами судового розгляду щонайменше двох аналогічних цивільних справ, а саме за № 214/7447/18 та № 214/971/22.

Так, системи опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку, в якому воно розташоване, при цьому необхідно враховувати, що теплопостачання - це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Відповідно до законів термодинаміки тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, а теплова енергія, що міститься в повітрі, в елементах інтер`єру приміщення, передається, в тому числі, і в сусідні приміщення через внутрішні стіни, перегородки та перекриття. Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 Опалення, вентиляція та кондиціонування опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів.

Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах.

Отже, багатоквартирний будинок в цілому є об`єктом теплопостачання, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення.

Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.

Так, належні відповідачу нежитлові приміщення є опалювальним, оскільки вони є невід`ємною частиною житлового будинку, що неспростовно відповідачем, а також в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження відключення у встановленому законом порядку приміщення від мережі опалення.

Факт отримання відповідачем послуги підтверджується актами подачі теплоносія на житловий будинок, що містяться в матеріалах справи.

Таким чином, послуга з постачання теплової енергії була надана відповідачу належним чином і у повному обсязі, що не спростовується останнім.

А приєднання до умов публічного типового договору відбулось акцептом шляхом беззаперечного отримання послуги.

Твердження скаржника про те, що в приміщеннях відсутні нагрівальні прилади, що підтверджено документально, а відтак у відповідача відсутній обов`язок сплачувати надані послуги з постачання теплової енергії не заслуговує на увагу з огляду на те, що відключення від цетралізованого опалення з 2005 року здійснювалось відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 . Відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил). Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань.

Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання. Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 вищезгаданого Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи.

По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі № 554/946/18 (провадження № 61-44416св18) зроблено висновок, що «єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено».

На теперішній час діє Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169, відповідно до якого рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії.

Відповідно до вказаного порядку, за наявності відповідних документів, відключення від централізованого опалення можливо лише усього багатоповерхового будинку за наявності заяв усіх власників квартир. Згідно висновків Верховний Суд України у справі № 6-295цс15 від 20 квітня 2016 року, у постанові № 6-582цс15 від 18 листопада 2015 року, що також відповідає постанові Верховного Суду у справі № 915/89/16 від 02 березня 2018 року, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги центрального теплопостачання.

Відповідач по справі не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції, жодного доказу, що ним не було отримано послугу з постачання теплової енергії, зокрема, не надано ані актів про відсутність теплової енергії у приміщенні, ані законодавчо встановленого переліку документів, що підтверджує від`єднання від мережі централізованого опалення.

В рішеннях у цивільних справах № 214/7447/18 та № 214/971/22, на які апелянт посилається, судами не встановлено законність відключення спірного нежитлового приміщення від системи опалення.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що суд при винесенні рішення зобов`язаний враховувати практику Верховного Суду. Це означає, що суди повинні брати до уваги висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема при виборі та застосуванні норм права до конкретних правовідносин, а не рішення судів першої, або ж апеляційної інстанцій.

Також слід зазначити, що колегією суддів Дніпровського апеляційного суду у справі № 214/7447/18 в задоволенні позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено з тих підстав, що позивачем належними та допустимими доказами не доведена наявність договірних відносин, в яких відбулась би заміна Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль».

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 104 983 грн 77 коп, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горовенко Сергій Володимирович, - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: