Справа № 138/1881/25
Провадження № 22-ц/801/1927/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 рокуСправа № 138/1881/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Рибчинського В.П., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 138/1881/25 за заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за невиконання простроченого грошового зобов`язання,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.07.2025, постановлену у складі судді Київської Т.Б. в приміщенні суду в м. Могилів-Подільський, -

в с т а н о в и в :

11.07.2025 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом (вх № 9967) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних за невиконання простроченого грошового зобов`язання, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» три проценти річних у розмірі 2038,25 доларів США (що станом на 9.07.2025 за офіційним курсом НБУ 41,8462 еквівалентно 85300,76 грн) за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором № МКМП-282 від 4.02.2008.

Також АТ КБ «Приватбанк» подано заяву (вх № 9963) про забезпечення позову, в якій просило вжити заходи забезпечення позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом: накладення арешту на : нерухоме майно, а саме : житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; рухоме майно, а саме : вантажний автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 410D, 1995 р.в, дата останньої реєстрації 19.03.2008, що належить на праві власності ОСОБА_2 ; причіп ПГМФ, модель 8904-01, 2006 р.в., дата останньої реєстрації 26.10.2007, що належить на праві власності ОСОБА_2 /а. с. 3-34/.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.07.2025 в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, АТ КБ «Приватбанк»подано апеляційну скаргу (вх № 8472 від 28.07.2025), в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить ОСОБА_2 .. Заяву про забезпечення позову задовольнити частково та накласти арешт на рухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме : вантажний автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 410D, 1995 р.в, дата останньої реєстрації 19.03.2008 р, що належить на праві власності ОСОБА_2 ; причіп ПГМФ, модель 8904-01, 2006 р.в., дата останньої реєстрації 26.10.2007, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконує, тому є підстави вважати, що відповідачем можуть бути здійснені дії щодо відчуження рухомого майна з метою ухилення від виконання обов`язків перед Банком. Відповідач відповідно до положень частини першої статті 317 ЦПК України може відчужити спірне майно на користь третіх осіб. Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно фактично перебуває у його володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Захід забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» Рой В.Л. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції (в оскаржуваній частині), Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції в частині відмови в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме : житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем необґрунтовано наявність реальних підстав вважати, що відповідачі можуть вчиняти дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги. При цьому, право власності на нерухоме та рухоме майно за відповідачами зареєстроване ще до ухвалення рішення про стягнення заборгованості та з того часу, а саме майже 14 років, відповідачі не вчинили жодних дій щодо відчуження даного майна. З наданої до суду інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 430071146 від 5.06.2025 наявний запис про діючу заборону на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та який належить ОСОБА_1 № 4892819 від 28.04.2007, яка внесена на підставі заяви того ж АТ КБ «Приватбанк», однак на підставі іншого договору.

Висновок суду першої інстанції про відмову в забезпечення позову в частині накладенні арешту на рухоме майно зроблено з дотриманням норм процесуального права з огляду на наступне.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України.

Згідно з частинами першою-другою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (постанова ВС від 31.07.2024 по справі № 623/2015/21).

Забезпечення позову по суті це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За вимогами пункту 3 частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1).

Вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (постанова ВС від 17.06.2024 по справі № 644/1482/22).

Забезпечення позову полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову (постанова ВС від 21.02.2024 по справі № 201/9686/23).

У постанові від 24.04.2024 по справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з 15.12.2017 законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення в конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Вимогою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується також апеляційний суд, про те, що позивачем необґрунтовано наявність реальних підстав вважати, що відповідачі можуть вчиняти дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги, відчуження рухомого майна.

Встановивши на підставі даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 430071146 від 5.06.2025 наявну заборону на житловий будинок, який належить ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про достатність гарантій виконання рішення у разі задоволення даного позову.

Також судом була вірно оцінена та обставина, що право власності на нерухоме та рухоме майно за відповідачами зареєстроване ще до ухвалення рішення від 6.05.2011 по справі № 2-5222/2011 про стягнення заборгованості та з того часу, а саме майже 14 років, відповідачі не вчинили жодних дій щодо відчуження даного майна, що спростовує доводи заявника про існування очевидної небезпеки відчуження відповідачами свого майна іншим особам.

АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду достатніх доказів та не наведено переконливих аргументів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_2 ..

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленій ухвали від 14.07.2025 в оскаржуваній частині.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України,статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що ухвалу суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, відтак судові витрати понесені АТ КБ «ПриватБанк» при поданні апеляційної скарги слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.07.2025 у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. П. Рибчинський

Т. М. Шемета

Повний текст постанови складено 4.09.2025.