Провадження № 2/537/2004/2025
Справа № 524/9556/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 суддя Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області Хіневич В.І., перевіривши матеріали цивільної справи за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії на опалення та підігрів води,

встановив:

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" звернулося до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 24 346 грн 26 коп., в тому числі: заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 23 417 грн 10 коп., плату за абонентське обслуговування у розмірі 929 грн 16 коп., стягнути 3 % річних у розмірі 298 грн 37 коп., індекс інфляції у розмірі 1 458 грн 47 коп., а також понесені судові витрати у сумі 3028 грн.

30.07.2025 року ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області цивільну справу №524/9556/25 (провадження №2/524/5180/25) за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії на опалення та підігрів води передано за підсудністю на розгляд до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області.

Суддя, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, за правилом, встановленим ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року (справа N 638/1988/17, провадження N 61-30812св18), правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі N 462/7217/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 по справі N 911/2390/18 визначила, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Згідно із положеннями діючого цивільного процесуального законодавства України, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону та є підставою для скасування судового рішення.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосувати під час вчинення позову інші норми, що регулюють інші види територіальної підсудності.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленомустаттею 31 цього Кодексу.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру (відповідь №1616284 від 29.07.2025), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому є споживачем послуг, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, просп. Свободи, буд. 144, кв. 79.

Предметом даної позовної заяви є зобов`язання, які випливають з надання послуг Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" за адресою: АДРЕСА_2 , яка відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області. Отже, такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна і тому вказана справа із урахуванням положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України має розглядатися за місцезнаходженням нерухомого майна.

За таких обставин, дана справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області, а належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, у зв`язку з чим помилково була передана за підсудністю на розгляд до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

Стаття 32 ЦПК України встановлює, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Разом з тим, як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах "Верітас проти України" та "Сокуренко та Стригун проти України", суд не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій та статус суддів " ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт, Закону України "Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини", інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається "належний суд", тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Поняття "належний суд" включає в себе дві складові: суд як орган судової системи та суд як суддя чи декілька суддів, що становлять його склад. Тобто, належний суд у розумінні належного судового органу може бути позначений поняттям "компетентний суд", що використовується у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, чи поняттям "повноважний суд", що застосовується Законом України "Про судоустрій і статус суддів". Враховуючи те, що поняття "компетенція" є більш широким, доцільнішим є використання терміну "компетентний суд", під яким розуміється суд, наділений компетенцією розглянути ту чи іншу справу, яка підсудна даному суду, відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, компетентний суд є не окремим абстрактним поняттям, а набуває свого значення лише стосовно розгляду та вирішення певної справи чи категорії справ, підсудних цьому судові, саме тих справ, на які поширюється юрисдикція цього суду. Отже, компетентним судом є орган судової системи держави, наділений компетенцією здійснювати правосуддя (юрисдикцією) у справах, що відповідно до закону йому підсудні. Відповідно правом особи на компетентний суд є її нічим не обмежене та безумовне право звернутися до того суду судової системи держави, який наділений відповідною компетенцією щодо розгляду підсудної йому справи.

Системний аналіз наведеного свідчить про те, що розгляд справи судом з порушенням правил підсудності свідчить про те, що справа розглянута некомпетентним (неповноважним) судом.

Розгляд і вирішення справи неповноважним судом є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (пункт 1 частини 3 статті 376 ЦПК України). А дотримання правил підсудності розгляду справи є однією з складових законності судового рішення.

Тобто розгляд справ з порушенням правил підсудності є грубим порушенням процесуального закону.

Також, судом враховано, що розгляд справи з порушенням правил щодо юрисдикції суду, згідно п. п. а) п. 1) ч. 1 ст. 106 Закону України "Про судоустрійі статуссуддів" може бути підставою дисциплінарної відповідальності судді.

З урахуванням наведених положень процесуального закону, а також те, що справа не підсудна Крюківському районному суду м. Кременчука Полтавської області, направлення даної цивільної справи з Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області здійснено без дотримання вимог ст. 27, 31 ЦПК України, що порушує права учасників справи на справедливий суд, гарантовані національним законодавством та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та фактично створюють умови, за якими необхідно судом, якому передано справу проводити її розгляд з порушенням правил підсудності, визначених ЦПК України, що не усуває можливих наслідків, передбачених ст. 378 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність повернення цивільної справи за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії на опалення та підігрів води на розгляд до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

Керуючись ст. 27, 31, 187 ЦПК України, суддя

постановив:

Цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії на опалення та підігрів води - повернути до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Хіневич В.І.