Справа № 758/1955/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Якимець О.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , в якій 1/4 частина належить позивачці на підставі договору дарування від 04.04.2024, 7/12 частин належить відповідачці на праві власності на підставі свідоцтва про спадкування від 14.07.2023. Крім того, співвласником квартири є ОСОБА_4 , якому належить 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.07.2022 та який на даний час мобілізований у зв`язку з російською агресією. Загальна площа квартири складає 75,80 кв.м., житлова - 49,0 кв.м.

Зазначається, що зареєстрованим в спірній квартирі є та фактично проживає неповнолітній син позивачки - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Як стверджується у позові, відповідачка у спірній квартирі не проживає, має інше житло, де проживає разом зі своїм повнолітнім сином з інвалідністю за психічним захворюванням, у зв`язку з чим ще до вступу у спадок після смерті свого чоловіка, попереднього власника її частки квартири, почала підшукувати можливі варіанти продажу спірної квартири. Однак, зі слів позивачки, з метою отримання більшого прибутку від продажу, вона бажає продати не тільки свою частку, а всю квартиру, з подальшим розподілом прибутку.

Як вказує позивач, у зв`язку з тим, що вона та інший співвласник квартири ОСОБА_4 - не мають іншого житла та не бажають продавати свої частки, відповідачка зайняла позицію агресивного спонукання співвласників квартири до її продажу.

У позові звертається увага на те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12.07.2024 у справі № 758/8503/23 було встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками:

- виділено в особисте користування ОСОБА_3 кімнату площею 19,0 кв.м з терасою 1,9 кв.м;

- виділено в особисте користування ОСОБА_4 кімнату площею 14,9 кв.м;

- виділено в особисте користування ОСОБА_1 кімнату площею 15,1 кв.м;

- кухню площею 7,8 кв.м, вбиральню площею 0,8 кв.м, ванну кімнату площею 2,1 кв.м, коридор площею 11,5 кв.м залишено в загальному користуванні сторін.

Зауважується, що після вступу рішення Подільського райсуду м. Києва від 12.07.2024 № 758/8503/23 в законну силу відповідачка продовжила агресивні дії до спонукання співвласників на продаж квартири та почала створювати нестерпні умови проживання для позивачки та її неповнолітнього сила, шкодити речі позивачки, чинити психологічний тиск на позивачку та її малолітнього сина, у той час, як чоловік позивачки, один із співвласників квартири, знаходиться в лавах ЗСУ. Позивачка була змушена ставити замки на двері в кімнатах виділених в особисте користування, що спричинило сім`ї позивачки матеріальну шкоду на суму 1 200,00 грн.

Крім того, у позові вказується, що:

- 29.09.2024 відповідачка, перебуваючи у спірній квартирі у відсутність інших співвласників, вкрала відро позивачки з кухні, і лише після того як позивачка сказала що викличе поліцію і напише заяву про крадіжку відповідач вкрадене повернула;

- 05.10.2024 відповідачка, перебуваючи у спірній квартирі у відсутність інших співвласників, зняла та замінила двері у своїй кімнаті, знявши ті, які до цього були встановлені сім`єю позивачки. При цьому, зняті двері не повернула позивачці, а вивезла їх у невідомому напрямку, спричинивши сім`ї позивачки матеріальну шкоду на суму 3 000,00 грн.

- у жовтні 2024, перебуваючи у спірній квартирі у відсутність інших співвласників, відповідачка з кухні зняла та забрала 2 розетки, викрутила лампочку та скрутила вимикач, які належали сім`ї позивачки. Виклик майстра для ремонту вимикача обійшовся позивачці у 500,00 грн. Після того як позивачка сказала що напише заяву в поліцію, відповідачка повернула лампочку та розетки;

- 12.10.2024 відповідачка з якимось невідомим чоловіком намагалась силоміць потрапити у кімнату позивачки під надуманим приводом. Обоє кричали та лаялись на позивачку та погрожували, чим дуже налякали малолітню дитину;

- 24.10.2024 перебуваючи у спірній квартирі у відсутність інших співвласників, відповідачка пошкодила інтернет-кабель шляхом його перерізання. За даним фактом позивачка вимушена була звертатися до поліції. При цьому відповідачка повідомила, що буде і надалі різати дроти на спільній території. Внаслідок цих дій позивачка понесла матеріальні збитки у сумі 400,00 грн на відновлення мережі Інтернет в квартирі;

- листом від 30.10.2024 № Подільським УП ГУНП у м. Києві було повідомлено, що через незначну суму збитків відсутня ознака кримінального правопорушення, передбаченого ст. 194 КК України, в діях відповідачки;

- 28.10.2024 між позивачкою та ТОВ «Охорона-Київ 5» було укладено Договір № W60250/1 про охорону майна позивачки, яке знаходиться на її території спірної квартири. Вартість послуг становить 595,00 грн на місяць. Станом на день подання позову за вказаним договором вже сплачено вартість послуг за 4 місяці, що становить 2 380,00 грн;

- 28.10.2024 позивачка вимушена була викликати представників охоронної фірми через погрози відповідачки, про що останніми було складено відповідний Акт; У зв`язку з діями відповідачки у позивачки погіршився стан здоров`я та вона була вимушена проходити лікування через тахікардію та підвищений тиск. Було видано направлення до кардіолога та психіатра;

- позивачка вимушена була звертатися з заявою до дільничного інспектора поліції з приводу погроз і шантажу відповідачки, дрібних крадіжок, які вона вчиняє періодично, пошкодження майна та психологічного насилля над дитиною;

- 18.11.2024 за зверненням позивачки до квартири приїжджали представники Служби у справах дітей для перевірки та залишили в дверях кімнати відповідачки запрошення на бесіду;

- 19.11.2024 відповідачка, у відсутність інших співвласників, навідалась в квартиру, забрала запрошення Служби у справах дітей та перерізала дріт під розеткою в коридорі, залишивши його старчати оголеним зі стіни на рівні колін, чим створила небезпеку для малолітньої дитини постраждати від удару струмом. Позивачці ввечері, в позаробочий час, довелось викликати майстра для термінового ремонту, щоб убезпечити дитину. Виклик майстра обійшовся позивачці у 600,00 грн;

- 04.12.2024 перебуваючи в спірній квартирі у відсутність інших співвласників квартири відповідачка знову пошкодила майно позивачки шляхом псування кухонної шафки, просвердливши в ній без згоди власниці майна два круглі отвори для шлангу. Ремонт обійшовся позивачці у 5 000,00 грн, з яких 1000,00 грн виклик майстра та 4 000,00 грн безпосередньо ремонт (вирізка та встановлення деталей у отвори); З даного приводу позивачка знову була вимушена звертатися до поліції та листом від 16.11.2024 № Подільським УП ГУНП у м. Києві було відмовлено у внесені відомостей в ЄРДР та запропоновано звернутись до суду в порядку приватного обвинувачення;

- позивачка вимушена була звертатися до поліції з приводу психологічного тиску з боку відповідачки, погрозами вселення в квартиру свого повнолітнього сина з інвалідністю за психіатричним захворюванням, який зможе безкарно створювати проблеми позивачці та її сину, вселення в квартиру двох собак та кішку, які будуть знаходитись в квартирі без нагляду та можуть зашкодити дитині позивачки. Листом від 20.11.2024№ Подільським УП ГУНП у м. Києві також було відмовлено у внесені відомостей в ЄРДР та запропоновано звернутись до суду в порядку приватного обвинувачення;

- 06.11.2024 позивачка вимушена була звертатися до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. У відповідь на звернення Подільська районна в місті Києві державна адміністрація надіслала Лист № 106-106/Л-812-3395 від 21.11.2024, в якому рекомендувала спірні питання вирішувати шляхом порозуміння або в судовому порядку. Аналогічний за змістом Лист надійшов від Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації РК№106/58-106/58/Л-568- 2576 від 21.11.2024. При цьому, представниками Служби СД було обстежено умови проживання неповнолітньої дитини та складено Акт. Рекомендовано звернутись до психолога;

- 19.11.2024 відповідачка, перебуваючи в спірній квартирі у відсутності інших співвласників перерізала в коридорі, який є в спільному користуванні, електричний дріт для подачі електроенергії, залишивши кінець дроту оголеним, чим створила небезпеку для життя та здоров`я малолітнього сина позивачки, якого мого вдарити струмом при контакті з дротом. З даного приводу позивачка вимушена була в чергове звертатись до поліції. Листом № від 20.11.2024 Подільським УП ГУНП у м. Києві було знову відмовлено у внесені відомостей в ЄРДР та запропоновано звернутись до суду в порядку приватного обвинувачення;

- 13.12.2024 перебуваючи у спірній квартирі, відповідачка без згоди позивачки з залученням працівників АТ «Київгаз» зняла газовий лічильник, про що було складено відповідний Акт № 17032 від 13.12.2024 відповідачка зневажливо висловлювалась та принижувала чоловіка позивачки, та всіх воїнів ЗСУ у присутності дитини та газової служби. Через дії відповідачки позивачці додатково довелося замінити лічильники на воду, про що було складено Акт № 2028024 від 17.12.2024. У зв`язку з цим позивачка понесла збитки у сумі 2 600,00 грн;

- 14.01.2025 позивачка вимушена була звертатися за медичною допомогою у Клініку «Віва» через проблеми зі здоров`ям на нервовому ґрунті. Вартість обстеження електрокардіографії коштувало 490,00 грн.

Загальний розмір матеріальної шкоди, як зазначає позивач, становить 16 765,00 грн.

Крім того, акцентується, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачкою понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які позивачка могла б реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту своїх порушених прав.

Враховуючи присутність психологічно-травмуючого фактору (неправомірних дій відповідачки), користуючись принципами розумності та справедливості, позивач просить стягнути з відповідачки на її користь та її малолітнього сина 100 000,00 грн моральної шкоди.

24.02.2025 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем не подано відзив на позов, який містив би заперечення на позов. Від представника відповідача надійшли письмові пояснення, у яких такий заперечує щодо позовних вимог, вважає такі вимоги необгрунтованими та просить у позові відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва вді 12.07.2024 № 758/8503/23 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державній адміністрації, про вселення та визначення порядку користування жилим приміщенням задоволено; встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками: виділено в особисте користування ОСОБА_3 кімнату площею 19,0 кв.м з терасою 1,9 кв.м; виділено в особисте користування ОСОБА_4 кімнату площею 14,9 кв.м; виділено в особисте користування ОСОБА_1 кімнату площею 15,1 кв.м; кухню площею 7,8 кв.м, вбиральню площею 0,8 кв.м, ванну кімнату площею 2,1 кв.м, коридор площею 11,5 кв.м залишено в загальному користуванні сторін.

Судом встановлено, що позивач неодноразово зверталась до Національної поліції України з приводу недобросусідських стосунків з сусідкою.

У відповідь на такі звернення ОСОБА_1 отримувала листи про відсутність підстав для внесення інформації до ЄРДР у зв`язку із відсутністю в подіях ознак кримінального правопорушення (№ від 20.11.2024; № від 20.11.2024; № від 16.11.2024; № від 30.10.2024).

Як вбачається з матеріалів справи між психологом ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено контракт про надання психологічних послуг, з якого вбачається, що остання отримує консультації з 28.10.2024.

28.10.2024 між ТОВ «Охорона-Київ 5» та ОСОБА_1 укладено договір № W60250/1 на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи. Відповідно до долучених квитанцій за вказаним договором сплачено вартість послуг на суму 2 380,00 грн.

Зі змісту листів Служби у справах дітей та сім`ї Подільської РДА від 21.11.2024, від 30.12.2024, зокрема вбачається, що в телефонній розмові ОСОБА_3 заперечила факти вчинення нею домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_8 , однак зазначила, щ існує конфліктна ситуація, предметом спору якої є житлова площа двох родин, у зв`язку з чим виникають постійні суперечки.

На підтвердження позовних вимог позивачем також долучено:

- копію направлення ОСОБА_1 на консультацію до психіатра від 25.10.2024;

- копію інформації щодо лічильника води;

- роздруківку з системи «ХелсіМі» про звернення до лікаря 28.10.2024 ОСОБА_1 з причиною звернення «серцебиття»;

- роздруківку з системи «ХелсіМі» про звернення до лікаря 25.10.2024 ОСОБА_1 з причиною звернення «пригнічений настрій»;

- копію листа «Київгаз» № 153/23 від 10.01.2025, з якого вбачається, що запит ОСОБА_9 було замінено газовий лічильник після проведення періодичної повірки;

- копію електрокардіографії від 14.01.2025 ОСОБА_1 :

- роздруківку з системи «ХелсіМі» медичного висновку від 28.10.2024 про тимчасову непрацездатність;

- копію Акту (тривожних кнопок) від 28.10.2024 складеного ТОВ «Охорона та безпека Київ» та ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , де зазначено про виявлення конфлікту мешканців;

- копію Акту № 2028024 від 17.12.2024 про заміну лічильника за адресою АДРЕСА_1 ;

- копію направлення сім`ї/особи до іншого суб`єкта для надання соціальних послуг № 89 від 26.12.2024 видане ОСОБА_1 ;

- копію інформації про виклик майстра, облаштування WIFI роутера тощо на суму 400,00 грн.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 725/3821/23, провадження № 61-15366св23).

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

У постанові Верховного Суду від 25.05.2020 у справі № 556/1321/16-ц викладений висновок про те, що за своїм змістом право на пред`явлення позову означає право на процес незалежно від його результату, право на діяльність суду щодо розгляду та вирішення вимоги про захист порушеного або оскаржуваного права або законного інтересу, тобто право на одержання рішення незалежно від його змісту і характеру. Таким чином, право на пред`явлення позову є процесуальною категорією, оскільки наявність цього права в зацікавленої особи зовсім не залежить від наявності в неї того суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, які підлягають захисту. Наявність у особи права на пред`явлення позову не завжди означає наявність у неї права на задоволення позову, оскільки суд може встановити, що вимоги не засновані на законі, і відмовити у їх задоволенні.

Як зазначено у постанова об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 564/2227/17 (провадження № 61-39960сво18), порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку порушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц).

Водночас, слід зауважити, що належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2024 у справі №924/564/22).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 685/547/23).

Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.05.2023 у справі № 352/371/21, провадження 61-8494св22).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).

Великою Палатою Верховного Суду у п. 138 постанови від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), зокрема, вказано, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

Неналежними сторонами є особи, які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку (див. постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 564/2227/17 (провадження № 61-39960сво18).

Згідно з ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Водночас, суд звертає увагу на те, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (п.п. 4 та 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Великої палати Верховного Суду від 11.10.2023 № 756/8056/19, провадження № 14-94цс21).

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справі, що є предметом розгляду, належними та допустимим доказами не доведено, що саме ОСОБА_3 заподіяла позивачу майнову шкоду.

При цьому, інші позовні вимоги є похідними від вимоги про стягнення майнової шкоди, а тому у їх задоволенні також слід відмовити.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому у позові слід відмовити у повному обсязі.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Разом з тим, зазначав, що це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п. 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, п.п. 42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, п.п. 18, 19).

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат вирішення спору (відмову у позові), відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судовий збір, сплачений за подання позову, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О. І. Якимець