Провадження № 22-ц/801/1716/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач: Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 рокуСправа № 127/30782/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 27 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Шпортун С. В. в м. Липовець, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -

встановив:

У вересні 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 25 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 390567732, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 21 100 грн зі сплатою 0,60 % за кожний день користування кредитом в дисконтному періоді та зі ставкою до 2,3 % в день за умов, викладених у договорі.

У порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав належним чином та допустив заборгованість, яка станом на 17 вересня 2024 року складає 81 474,38 грн, з яких 21 099,05 грн - заборгованість за кредитом, 60 375,33 грн - заборгованість за процентами.

Право вимоги за цим кредитним договором неодноразово переходило до нових кредиторів за договорами факторингу: 28 вересня 2021 року відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 153 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), право вимоги перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» на загальну суму 55 269,26 грн; 30 травня 2023 року відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020, право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на загальну суму 81 474,38 грн; 20 серпня 2024 відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 200824 право вимоги перейшло до ТОВ «Юніт Капітал» (позивача у справі) на загальну суму 81 474,38 грн.

Оскільки відповідач добровільно не виконує умови кредитного договору, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 390567732 від 25.06.2021 року в загальному розмірі 81 474,38 грн, з яких 21 099,05 грн - заборгованість за кредитом, 60 375,33 грн - заборгованість за процентами.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 27 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено, стягнуто з позивача на користь відповідача 5 000 грн витрат на правничу допомогу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що доведеним є факт укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» да ОСОБА_1 , отримання ним грошових коштів. Разом з тим суд констатував, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а наступні переходи прав вимоги, за встановлених судом обставин, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал». Позивачем не надано належних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, тоді як Розділом 3 цього договору визначено фінансування та порядок розрахунків.

Стягуючи на користь відповідача з позивача витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції послався на те, що заявлений ним розмір у 20 000 грн є завищеним, оскільки судова практика у даних справах є сталою та не потребувала значного часу для вивчення, а складення відзиву без прийняття участі у судових засіданнях, в силу розумності та співмірності таких витрат може становити 5 000 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням по справі, ТОВ «Юніт Капітал» 26 червня 2025 року через систему «Електронний суд» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги: стягнути з ОСОБА_1 на їх користь 81 474,38 грн заборгованості за кредитним договором № 390567732 від 25.06.2021, а також понесені судові витрати в розмірі 18 056 грн, з яких 2 422,40 грн та 3 633,60 - судовий збір, відповідно, за подання позову і за подання апеляційної скарги та 12 000 грн - витрати на правничу допомогу.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що висновки суду суперечать фактичним обставинам справи та правовій природі договору факторингу, зокрема те, що усі укладені договори факторингу пов`язують перехід права вимоги саме із фактом підписання між сторонами Реєстру прав вимог або Акту прийому-передачі реєстру Боржників. Укладення договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги по кредитному договору № 390567732 від 25 червня 2021 року передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому іншим кредиторам і остаточно - позивачеві на підставі Реєстрів, які оформлені належним чином. Право передачі права майбутньої вимоги за договором факторингу закріплено в статті 1078 ЦК України. Відсутність доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 з урахуванням обставин даної справи, не спростовують факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором № 390567732 від 25 червня 2021 року, так як відповідно до договорів факторингу перехід права вимоги відбувається в момент підписання Акту прийому-передачі реєстру Боржників. Отже в даних договорах перехід прав вимог пов`язується не з фактом сплати коштів, а з підписанням Реєстру прав вимог або Акту прийому-передачі. Це означає, що момент набуття прав визначається не оплатою, а підписанням конкретних документів, які фіксують передачу прав. Такий механізм дозволяє фінансовій компанії отримати право вимоги одразу після оформлення цих документів, незалежно від того, чи була здійснена оплата на момент підписання.

На виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс в зв`язку із розглядом даної справи складає 18 056 грн, з яких 2 422, 40 грн - судовий збір за подання позовної заяви, 3 633,60 - судовий збір за подання апеляційної скарги та 12 000 грн - витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

07 липня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Хейніса О. Г., подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. Основними доводами відзиву є те, що договір № 390567732 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений 08 жовтня 2021 року, а договір факторингу № 28/1118-01 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на який посилається позивач як на одну з підстав переходу до нього права вимог до боржника ОСОБА_1 , укладений 28 листопада 2018 року. Тобто, на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що передати право вимог за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, було неможливо. У зв`язку з цим ТОВ «Таліон Плюс» право вимог до боржника ОСОБА_1 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року не набуло, а тому, відповідно, не могло передати його в подальшому за договором факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке у свою чергу, не могло передати його за договором факторингу № 200824 від 20 серпня 2024 року позивачу ТОВ «Юніт Капітал». ТОВ «Юніт Капітал» не набуло прав первісного кредитора, а отже, не має права пред`явити вимоги за кредитним договором № 390567732, укладеним 25 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1

10.07.2025 року через систему електронний суд позивач подав Додаткові пояснення у справі (а. с. 228 - 242).

Виходячи зі змісту статей 174, 352, 356 ЦПК України, учасники справи викладають свої аргументи в апеляційній скарзі, строк подачі якої є обмеженим ( стаття 354 ЦПК України), доповнення до апеляційної скарги можуть бути подані в межах строку на апеляційне оскарження ( стаття 364 ЦПК України).

Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне (частина п`ята статті 174 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції не вимагав від позивача подання додаткових пояснень, які за своєю суттю є доповненням апеляційної скарги, подані з пропуском строку, встановленого законом, а тому їх слід залишити без розгляду (частина 2 статті 126 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення в оскаржуваній частині не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 25 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № 390567732 (а.с. 52 - 54) (далі - Договір), за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 21 100 грн. Виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною ставкою в розмірі 219,00 процентів річних, що становить 0,60 % від суми Кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.9.1. Договору). За умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. .1.7. Договору строку нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 310,25 процентів річних, що становить 0,85 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті (п. 1.9.2. Договору). У випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовується з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовується правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду (п. 1.9.3. Договору). Орієнтована загальна вартість Кредиту для суми Кредиту за першим Траншем, що вказана в п. 1.3. Договору, за умови застосування до відносин між Сторонами правил нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою складає 24 898 та включає в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 3 798 грн та суму Кредиту у розмірі 21 100 грн. Орієнтована реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, складає 649,14 % річних, при цьому загальна вартість першого Траншу за Кредитом у процентному вираженні за строк Дисконтного періоду складає 118,00 % від суми першого Траншу (п. 1.14.1. Договору);

- згідно довідки щодо дій позичальника в Інформаційно телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», позичальник послідовно вводив запитувану інформацію, заявка на кредит подана: 25 червня 2021 року о 23:28 год; договір відправлено позичальнику 25 червня 2021 року; одноразовий ідентифікатор № НОМЕР_4 було направлено позичальнику 25 червня 2021 року о 23:31 год засоби зв`язку для відправки ідентифікатора: НОМЕР_3, електронна адреса - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікатор введено позичальником/відправлено товариству 25 червня 2021 року о 23:34 год., перерахування грошових коштів позичальнику - 25 червня 2021 року о 23:34 год. (а.с. 22);

- платіжним дорученням 25 червня 2021 року підтверджено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картку № НОМЕР_1 належну відповідачеві грошові кошти в сумі 21100, 00 грн (а.с.23);

- згідно електронного повідомлення АТ «Таскомбанк» підтверджено, що банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів (а.с.70 на звороті), зокрема 25 червня 2021 року на картку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 21 100 грн;

- 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (а.с. 72);

- 28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду за № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року, залишивши інші умови договору без змін (а.с. 24);

- 31 грудня 2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду за № 26 від 31 грудня 2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 (а.с. 78);

- 31 грудня 2021 року сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду за № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с. 26);

- 31 грудня 2022 року сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (а.с. 27);

- 31 грудня 2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с. 25);

- відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 153 від 28 вересня 2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 55 269,26 грн (а.с. 83 на звороті);

- 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року (а.с. 28 - 30);

-ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03 серпня 2021 року (Додаток № 18) та № 3 від 30 грудня 2022 року - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30 грудня 2024 включно (а.с. 14);

- відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 81 474,38 грн (а.с. 33 на звороті);

- 20 серпня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу № 200824 відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (а.с. 35 - 38);

- відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 200824 від 20 серпня 2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 81 474,38 грн (а.с. 40)

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

У справі що розглядається, кредитний договір № 237534657 від 19.11.2021 року був вчинений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 в електронній формі.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції закріплені в Законі України «Про електронну комерцію».

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

В справі що розглядається відповідач ОСОБА_1 визнає факт укладення кредитного договору та отримання коштів, заперечує лише наявність права вимоги у позивача, який не є первісним кредитором.

Відтак, розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно встановив, що Договір кредитної лінії № 390567732 від 25 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений у відповідності до вимог ЦК України, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. На підтвердження факту перерахування ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № 390567732 від 25 червня 2021 року первинним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» позивачем долучено платіжне доручення № 78414e17-f970-4f10-ba0d-d210df3aa695 від 25 червня 2021 року про перерахування коштів в сумі 21 100,00 грн. на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 .

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Тобто договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

Предметом договору факторингу згідно ст. 1078 ЦК України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У справі що розглядається, право грошової вимоги до відповідача було відступлене неодноразово:

-28 вересня 2021 року відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 153 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), право вимоги перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» на загальну суму 55 269,26 грн;

-30 травня 2023 року відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020, право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на загальну суму 81 474,38 грн;

-20 серпня 2024 відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 200824 право вимоги перейшло до ТОВ «Юніт Капітал» (позивача у справі) на загальну суму 81 474,38 грн.

Суд першої інстанції виснував, що позивачем не доведено перехід права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», оскільки Договір факторингу № 28/1118-01, укладений з ТОВ «Таліон Плюс», датований 28 листопада 2018 року, а кредитний договір з ОСОБА_1 укладений 25 червня 2021 року, тобто на момент укладення договору факторингу не існувало кредитних відносин із відповідачем.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до наявних у справі доказів 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 1.3 право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Як визначено п. 4.1 договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку. Відповідно до п. 8.2 договору, строк цього договору закінчується 28.11.2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Додатковою угодою № 19 від 28 листопада 2019 року було продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2020 року.

Додатковою угодою № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року текст договору факторингу було викладено у новій редакції, в пункті п. 2.1 розділу 2 Договору факторингу вказано, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.8.2 строк дії вищевказаного договору факторингу закінчується 31 грудня 2021 року.

Тобто сторони погодили відступлення не лише існуючих прав вимоги, але й тих прав, які виникнуть в майбутньому що відповідає положенням статей 514 та 1078 ЦК України.

Отже, підписавши 28 вересня 2021 року Реєстр прав вимоги № 153 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього) (Витяг на а. с. 83), первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» діяли у відповідності до приписів статті 1078 ЦК України та умов договору факторингу, який був чинним, тому перехід права вимоги відбувся, а висновок суду першої інстанції про відсутність доказів цьому суперечить як фактичним обставинам справи, так і постановлений без врахування приписів закону.

Подальші відступлення права вимоги від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 30 травня 2023 року відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020, а потім від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» 20 серпня 2024 відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 200824, - також відбулися з дотриманням норм чинного законодавства.

Невірним є і висновок суду першої інстанції про те, що оскільки немає доказів внесення новим кредитором плати за договором факторингу, то це свідчить про відсутність доказів переходу права вимоги.

Так, і в пунктах 3.1.1- 3.1.3 Договору факторингу від 18.11.2018 року (з послідуючими змінами), і в пунктах 3.1.1, 3.1.2 Договору факторингу від 05.08.2020 року, і в пункті 3.4. Договору факторингу від 20.08.2024 року, сторони погодили, що розмір фінансування встановлюється в кожному реєстрі прав вимоги та відбувається після його підписання в обумовлені сторонами строки, а право вимоги переходить в день підписання Реєстру ( пункт 4.1 Договору від 18.11.2018 року та Договору від 05.08.2020 року, пункт 1.2 Договору від 20.08.2024 року).

Отже, момент переходу права вимоги сторони договорів факторингу обумовили підписанням Реєстрів, а не моментом проведення розрахунків, на що суд першої інстанції уваги не звернув та помилково виснував, що без підтвердження оплати за договорами факторингу неможливо стверджувати, що відбувся перехід права вимоги.

Відтак доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновок суду про те, що позивач не може вимагати повернення кредиту так, як позивачем не надано доказів переходу права вимоги до нього, - є невірним та не ґрунтується на фактичних обставинах справи, суперечить приписам чинного законодавства.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, апеляційний суд встановив, що він частково не відповідає умовам договору кредитування.

Так, за умовами Договору кредитної лінії від 25.06.2021 року № 390567732, відповідач ОСОБА_1 отримав 21 100 грн кредитних коштів на 30 днів (пункт 1.7) зі сплатою впродовж цього періоду (Дисконтний період) 0, 6 % в день (пункт 1.9.1).

Отже, по 25.07.2021 року розмір процентів становить 3 291 грн (21 100 грн * 0, 6 % * 30 днів).

Як вбачається з наданого розрахунку (а. с. 42-43, а. с. 44), відповідач 28.07.2021 року сплатив 3 469 грн процентів, тому строк Дисконтного періоду було продовжено ще на 30 днів за Індивідуальною процентною ставкою 0,85 % в день (пункти 1.8, 1.9.2 Договору кредитної лінії).

Отже, за період з 26.07.2021 по 24.08.2021 року розмір процентів становить 5 380,50 грн ( 21 100 * 0,85 % * 30 днів).

В подальшому відповідач сплатив 0,95 грн тіла кредиту, відтак тіло кредиту склало 21 099,05 грн., проте оскільки відповідач свої зобов`язання по сплаті процентів та поверненню тіла кредиту не виконував, на підставі пункту 1.12.1 відбулося пролонгація дії договору на 90 днів з дня закінчення Дисконтного періоду (пункт 1.12.1), тобто до 22.11.2021 року включно та за умовами Договору Кредитної лінії ( пункт 1.12.2) сторони погодили, що в цей період розмір процентної ставки становить 2,3 % в день.

Отже, за період з 25.08.2021 року по 22.11.2021 року розмір процентів становить 43 675,03 грн (21 099,05 * 2,3% * 90 днів).

Таким чином, погоджений сторонами розмір процентів за період з 26.06.2021 року по 22.11.2021 року становить 52 346,53 грн ( 3 291 + 5 380,50 + 43 675,03).

Отже, заявлена позивачем вимога про стягнення 60 375,33 грн процентів є необґрунтованою та не базується на умовах договору.

За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення: з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 70 375,08 грн (20 099,05 грн - тіло кредиту + 52 346,53 грн - проценти.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Юніт Капітал» обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Тому рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 27 травня 2025 року підлягає скасуванню з постановленням нового: про часткове задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач поніс такі витрати: 2 422,40 грн по сплаті судового збору за подання позову (а. с. 10), 3 633,60 грн по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 191), а також 12 000 грн. витрат на правничу допомогу (6 000грн. - в суді першої інстанції та 6 000 грн - в суді апеляційної інстанції).

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав: Договір про надання правничої допомоги № 26/08/24-02 від 26 серпня 2024 року між Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» (а.с. 45 - 46), протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 26/08/24-02 (додаток № 1, а .с. 46 на звороті); акт прийом передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 26/08/24-02 від 26 серпня 2024 року, за складання апеляційної скарги ( а. с. 192).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а. с. -116) заперечував щодо співмірності витрат на правничу допомогу , які заявлені позивачем в розмірі 6 000 грн, вказував на численну кількість аналогічних справ, напрацьовану судову практику (з сайту «Судова влада» вбачається, що адвокат позивача є учасником в понад 30 справах зазначеної категорії), вважав, що реальний розмір витрат - 2 500грн.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц 19 лютого 2020 року винесла Додаткову Постанову, яка стосується розподілу судових витрат, та зазначила, що при визначенні суми відшкодування на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тому апеляційний суд, врахувавши заперечення відповідача, констатує, що розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції, є завищеним, а для цілей розподілу судових витрат слід виходити з 4 000 грн.

Заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної скарги відповідач не заявив, тому для цілей розподілу судових витрат слід виходити з 6 000 грн.

Отже, розмір судових витрат позивача, які слід брати за основу для їх розподілу, становить 16 056 грн (2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору за подання позову + 3 633,60 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги+ 4 000 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції + 6 000 грн витрат на правничу допомогу в апеляційній інстанції).

Судові витрати відповідача складаються із витрат на правничу допомогу, які вірно визначені судом першої інстанції в розмірі 5 000 грн і в цій частині рішення з боку відповідача не оскаржується.

В суді апеляційної інстанції витрати відповідача на правничу допомогу становлять 10 00 грн, детальний опис яких міститься у відзиві на апеляційну скаргу. Однак апеляційний суд виснує. що такий їх розмір є завищеним, відзив на апеляційну скаргу в переважній мірі перекликається і дублює відзив на позовну заяву, а тому, виходячи з засад розумності та співмірності, для цілей розподілу судових витрат слід взяти 3 000 грн.

Отже, розмір судових витрат відповідача, які слід брати за основу для їх розподілу, становить 8 000 грн ( 5 000 + 3 000).

Відповідно до приписів ч.1, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає до часткового задоволення: 70 375,08 грн із заявлених 81 474,38 грн., що становить 86,4 %, то із відповідача на користь позивача слід стягнути 13 872,38 грн ( 16056 грн * 86,4%) понесених ним судових витрат, а із позивача на користь відповідача слід стягнути 1 088 грн ( 8 000 * 13,6 %).

З огляду на приписи частини 10 статті 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача 12 784,38 грн ( 13 872,38 - 1 088 грн) понесених ним судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 27 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 390567732 від 25 червня 2021 року в розмірі 70 375, 08 (сімдесят тисяч триста сімдесят п`ять гривень 08 к.), яка складається з 20 099, 05 (двадцяти тисяч дев`яносто дев`ять гривень 5 копійок) гривень заборговансоті за тілом кредиту та з 52 346,53 (п`ятдесяти двох тисяч триста сорока шести гривень 53 к.) гривень заборгованості за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 12 784,38 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири гривні 38 к.) гривень понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» , адреса: вул. Рогнідинська, буд. 4, оф. 10, м. Київ, поштовий індекс 01024;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 01 вересня 2025 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

О. Ю. Береговий