Справа № 465/8838/24 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1660/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 01 травня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.07.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) №12.07.2019-100003662 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 12 000,00 грн., що підтверджується довідкою субконто (виписка) з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою у розмірі 28% та електронною квитанцією про переказ коштів від 12.07.2019 року. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 02.07.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 20 720,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 11 500,00 грн. та за відсотками 3 220,00 грн., а також штраф у розмірі 6 000,00 грн. 03 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» укладено договір факторингу № 030524-12, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги за кредитним договором №12.07.2019-100003662 від 12.07.2019 року. Позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу, а також вимога про сплату заборгованості від 03.05.2024 року, однак вимога залишилась невиконана.

З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» заборгованість за кредитним договором (офертою) № 12.07.2019-100003662 від 12.07.2019 в розмірі 20 720.00 грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 2 422. 40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000.00 грн.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 01 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» заборгованість за кредитним договором (офертою) № 12.07.2019-100003662 від 12.07.2019 в розмірі 20 720 гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» витрати на оплату судового збору в розмірі 2 422 гривень 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 гривень 00 коп.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 Крет Олег Ігорович, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що у спорах про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитор повинен довести виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме, надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, однак позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання кредитних коштів відповідачу. Належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні бухгалтерські документи, однак такі позивачем не надані. Вказує, що ОСОБА_1 кредитних договорів з позивачем не укладав, як і не отримував коштів, а відтак, оскільки позивач не надав доказів про укладення договору про надання коштів, як і доказів перерахунку коштів відповідачу, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав взятих на себе зобов`язань за кредитним договором (оферти) №12.07.2019-100003662 від 12.07.2019 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 20720, 00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 11 500,00 грн., за відсотками 3 220,00 грн., штраф - 6 000,00 грн., доказів сплати якої відповідачем не надано.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 12.07.2019 року ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту, і 12.07.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) №12.07.2019-100003662 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору кредитор зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не не є договором про надання споживчого кредиту.

Згідно з п.1.3 договору протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції позичальником кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах:

Сума кредиту: встановлюється в заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.

Вид кредиту: фінансовий кредит.

Термін повернення кредиту: встановлюється в заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.

Строк користування кредитом: встановлюється в заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.

Проценти за користування кредитом: встановлюється в заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.

Графік платежів: встановлюється в заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти

Кредитор надає позичальнику кредит на умовах строковості, платності і поворотності. (п.2.1)

Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника (п.2.3).

Згідно з п.3.3 договору проценти за користування нараховуються кредитором та обліковуються в день, визначений в п.1.3 як термін повернення кредиту, або у випадку пролонгації кредиту в останній день строку, на який кредит пролонгований.

Кредитор вправі відступати або іншим чином передавати будь-які та/або усі свої права та обов`язки за цим договором третім особам без згоди позичальника. Позичальник дає згоду кредитору на передачу всіх прав і обов`язків кредитора іншим особам, в тому числі і тих, які можуть виникнути в майбутньому та/або після виконання зобов`язання сторонами (п 5.2).

Пунктом 5.4 передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом.

Як вбачається з заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору №12.07.2019-100003662 від 12.07.2019 року, з якою позичальник ознайомився та підписав одноразовим ідентифікатором W8252, позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту 12 000.00 грн., строк кредитування кредитом: 14 календарних днів з дати отримання, проценти: 3 360.00 грн, що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка), графік платежів: сума кредиту 12 000.00 грн., та проценти 3 360.00 грн. сплачуються до 25.07.2019 року включно. Усі терміни, не визначені цією заявкою мають значення, надане в пропозиції про укладення кредитного договору (оферти).

Таким чином, 12.07.2019 року відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки від 12.07.2019 року, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» підтвердили укладення електронного кредитного договору.

З долучених до позовної заяви документів вбачається, що кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується документом № 111320091 від 12.07.2019 року про успішне зарахування на картку № НОМЕР_1 коштів в розмірі 12 000.00 грн., на підставі договору №12.07.2019-100003662 від 12.07.2019 року.

03 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» укладено договір факторингу № 030524-12, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту загальну ціну продажу в сумі, передбаченій п.3.2 цього договору, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Сторони погодили, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим з моменту підписання сторонами акту приймання передачі переліку (Додаток 1)

Як вбачається з Переліку 1 від 03.05.2024року Додатку2 до договору факторингу клієнт відступає факторові право вимоги до боржника ОСОБА_1 на підставі договору №12.07.2019-100003662 від 12.07.2019 року в розмірі 20720.00 грн.

Листом за №20475 від 03.05.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» надіслало відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу №030524-12 від 03.05.2024 року та вимогу про сплату заборгованості в розмірі 20 720.00 грн.

З довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №12.07.2019-100003662 від 12.07.2019 року вбачається, що розмір заборгованості відповідача станом на 02.07.2024 року становить 20 720. 00 грн., з яких прострочена заборгованість по тілу кредиту в розмірі 11 500.00 грн., прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 3 220.00 грн., прострочена заборгованість за штрафом в розмірі 6 000.00 грн..

З огляду на викладене та враховуючи умови укладеного сторонами кредитного договору, колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги ТОВ «Новий колектор» про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, а саме, тіло кредиту в розмірі 11 500.00 грн., проценти за користування кредитними коштами в розмірі 3 220.00 грн.

Колегія суддів вважає недоведеним розмір заборгованості по штрафу в сумі 6 000.00 грн, оскільки із наявних в матеріалах справи доказів, зокрема довідки субконто та довідки про розмір простроченої заборгованості не вбачається механізму (способу) нарахування зазначеної суми штрафу та періоду, за який його нараховано, а пункт 5.4 договору передбачає нарахування штрафу в розмірі 2%, але не передбачає від якої суми такі мають нараховуватися.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що за умовами кредитного договору №12.07.2019-100003662 від 12.07.2019 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти та користувався ними, однак взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, що свідчить про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» суми заборгованості станом на 02.07.2024 року в розмірі 14 720 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 500.00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 3 220 грн., які правомірно були нараховані в межах дії строку кредитного договору.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів та сплати заборгованості в повному обсязі, не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також не надав свого розрахунку заборгованості, який би містив інший розмір заборгованості.

Посилання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що відповідач не укладав кредитний договір №12.07.2019-100003662 від 12.07.2019 року, колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» в розмірі 14 720 грн., то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 1720,87 грн., а також 2 481,60 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 є ветераном війни, учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 05.01.2024 року (а.с. 82), тому він звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору, судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» мають компенсуватися за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведене, Товариству з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» слід компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1720,87 грн. судового збору за подання позову.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 01 травня 2025 року та зменшення розміру заборгованості з 20 720 грн. до 14 720 грн., то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» на користь держави підлягає стягненню 1090,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст .ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 01 травня 2025 року в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор», в частині стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» 14720.00 грн. заборгованості за кредитним договором №12.07.2019-100003662 від 12.07.2019 року.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» 1720,87 грн судового збору за подання позовної заяви за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» на користь держави 1090,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» 2 841, 60 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 04.09.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк