ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5653/25 Справа № 211/6032/24 Суддя у 1-й інстанції - Костенко Є.К. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гудима Тетяна Володимирівна, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Костенко Є.К. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 07 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ТОВ «Стар файненс груп» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 11 травня 2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання фінансового кредиту №13918-5/2024 у формі електронного документу з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, шляхом заповнення відповідачем Заявки-анкети на офіційному веб-сайті ТОВ «Стар файненс груп».

Відповідно до умов Договору позивач надав відповідачу фінансовий кредит в розмірі 16 900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, дата надання кредиту - 11 травня 2024 року, наданий кредит має бути погашений клієнтом в останній день вказаного строку кредитування, дата погашення кредиту - 07 вересня 2024 року, денна процентна ставка - 1,50%, що застосовується в межах строку кредитування. Кредит надано у безготівковій формі у національній валюті на рахунок відповідача за реквізитами його платіжної картки № НОМЕР_1 , які були вказані останнім в Заявці-анкеті.

Позивач вказує, що свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу грошові кошти у розмірі та на умовах, передбачених Договором. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за умовами Договору не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 13918-5/2024 від 11 травня 2024 року, яку позивач просить стягнути з відповідача та яка станом на 30 липня 2024 року становить 45 883,50 грн., з яких: заборгованість по простроченому тілу - 16 900,00 грн.; заборгованість по відсоткам - 5 323,50 грн.; заборгованість по простроченим відсоткам - 15 210,00 грн., заборгованість по штрафам - 8 450,00 грн. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, незважаючи на повідомлення, не виконує свого зобов`язання, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, останній змушений звернутися до суду з даним позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати: 3028,00 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5550,00 грн.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 45 883,50 грн, судові витрати у розмірі 3 028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 550,00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року позовну заяву ТОВ «Стар файненс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Стар файненс груп» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 13918-05/2024 від 11 травня 2024 року у розмірі 37433,50 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 16 900,00 грн, заборгованість по відсоткам - 5 323,50 грн, заборгованість по простроченим відсоткам - 15 210,00 грн, судовий збір у розмірі 2 470,36 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 550,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гудима Т.В., не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його необгрунтованим, у зв`язку із неправильним встановленням судом обставин, які мають значення для справи та невірною оцінкою доказів у справі, а також невірним встановленням правовідносин, що виникли між сторонами, не залученням до участі у справі особи на права та інтереси якої рішення суду може вплинути, крім того, порушенням норм процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обгрунтована недоведеністю позивачем укладення договору з відповідачем та його ознайомлення з правилами надання коштів у позику.

Зазначає, що лист ТОВ «Пейтек Україна» та розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є належними доказами перерахування грошових коштів відповідачу та розміру заборгованості.

Вважає, розмір нарахованих відсотків непропорційно великим, який не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності.

Крім того, представником позивача не було надано доказів у встановлений чинним законодавством строк, які б підтверджували розмір витрат, які позивач сплатив у зв`язку із розглядом справи, а було лише заявлено в позовній заяві орієнтовний розмір судових витрат.

Від представника ТОВ «Стар файненс груп» - Нікіпелової К.Є. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст.7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 1 ст. 369 ЦПК України, у редакції чинній на час подання апеляційної скарги).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 травня 2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 13918-5/2024 у формі електронного документу з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 16 900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, денна процентна ставка - 1,50%, що застосовується в межах строку кредитування; наданий кредит має бути погашений клієнтом в останній день вказаного строку кредитування, дата погашення кредиту - 07 вересня 2024 року (а.с. 6-9).

На підтвердження факту укладення Договору позивач надав суду копії Заявки-анкети Клієнта на отримання фінансового кредиту (а.с. 11), Договору про надання фінансового кредиту №13918-05/2024 від 11 травня 2024 року з додатком № 1 до нього (а.с. 6-9), Паспорту споживчого кредиту (а.с. 12-13).

11 травня 2024 року відповідачем була заповнена Заявка-анкета на отримання фінансового кредиту на офіційному веб-сайті ТОВ «Стар файненс груп», в якій він указав свої персональні дані, номер банківської картки та іншу інформацію, яка дала можливість позивачеві прийняти рішення про видачу кредиту (а.с. 11). Зазначена Заявка-анкета була підписана електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора - W1564.

Факт звернення відповідачем до ТОВ «Стар файненс груп» з пропозицією надати йому кредит, шляхом заповнення останнім 11 травня 2024 року Заявки-анкети на отримання фінансового кредиту не заперечується, підтверджується доводами у відзиві на позовну заяву.

Відповідач підписав також Договір про надання фінансового кредиту №13918-05/2024 від 11 травня 2024 року (а.с. 6-9) та Паспорт споживчого кредиту (а.с. 12-13), шляхом накладення на зазначені документи електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора - W1564.

Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Стар файненс груп», суд першої інстанції прийшов до того, що підписанням Заявки-анкета на отримання фінансового кредиту від 11 травня 2024 року, Паспорту споживчого кредиту, Договору про надання фінансового кредиту №13918-05/2024 від 11 травня 2024 року, шляхом накладення на зазначені документи електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив своє ознайомлення та згоду на умови Договору.

Відомостей про звернення ОСОБА_1 до ТОВ «Стар файненс груп»», з яким укладено Договір про надання фінансового кредиту №13918-05/2024 від 11 травня 2024 року, щодо визнання нікчемності зазначеного договору або про таке визнання в судовому порядку відповідач суду не надав. Всупереч умовам Договору відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує в належний спосіб.

Суд зазначив що здійснивши перевірку зазначеного розрахунку, суд не погоджується із розміром загальної заборгованості за кредитним договором, оскільки позивачем здійснено нарахування заборгованості по штрафам, оскільки неустойка (штраф, пеня) за прострочення (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання не підлягає стягненню на період дії військового стану, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості по штрафам у розмірі 8 450,00 грн не підлягає задоволенню.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначив, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 550,00 грн. підтверджуються копіями Договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Стар файненс груп» та Адвокатським об`єднанням «КН перший юридичний офіс» (а.с. 19-20), Реєстру позичальників/боржників від 17.07.2024 (Додаток № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 17.07.2024) (а.с. 22), та їх розмір є обґрунтованим, а також, суд вважав, що були дотримані критерії розумності їх вартості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається вінформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону,вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Звертаючись до суду із позовом ТОВ «Стар файненс груп» надало належні та допустимі докази укладення електронного кредитного договору між ТОВ та ОСОБА_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що договір про надання фінансового кредиту № 13918-05/2024 від 11 травня 2024 року укладено в електронній формі, що відповідає положенням ст. 207 ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме: кредитодавцем засвідчено кваліфікованою електронною печаткою, а позичальником за допомогою одноразового ідентифікатору W1564 із позначкою часу.

Згідно копії договору вбачається, що ОСОБА_1 здійснив ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши ТОВ «Стар файненс груп» свої персональні дані, подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Ідентифікація позичальника як споживача фінансових послуг на веб-сайті товариства проведена відповідно до вимог закону, оскільки ОСОБА_1 передав кредитору персональні дані паспорта, ідентифікаційного номера, дані банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номер телефону.

На підтвердження укладення договору, позивачем долучено копії: договору № 13918-05/2024 від 11 травня 2024 року (а.с. 6-9), додатку № 1 до договору (а.с. 9), заявка-анкета клієнта на отримання фінансового кредиту (а.с. 11), паспорту споживчого кредиту (а.с. 12-13), лист ТОВ «Пейтек Україна» (а.с. 14).

Так, колегія суддів вважає, що наявним у справі доказами, підтверджено укладення договору про надання фінансового кредиту № 13918-05/2024 від 11 травня 2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ОСОБА_1 , тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що лист ТОВ «Пейтек Україна» не є належними доказами перерахування грошових коштів відповідачу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, ТОВ «Стар файненс груп» не відкриває карткових рахунків для перерахування кредитних коштів, а лише надсилає суму позики на існуючий рахунок позичальника, який вказується самим позичальником, та саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено позичальником у п. 1.6. договору № 13918-05/2024 від 11 травня 2024 року.

На виконання ухвали суду від 13 листопада 2024 року АТ «СЕНС БАНК» листом № 13130-БТ-32.2/2024 від 19 листопада 2024 року надано інформацію про те, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито карту № НОМЕР_1 , рахунок до картки № НОМЕР_2 (валюта Українська гривня). Номер телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 в період з 10 травня 2024 року по 12 травня 2024 року: НОМЕР_3. Номер телефону НОМЕР_3 знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Згідно пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність`визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.

Таким чином, виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.

Окрім того, згідно пункту 5 ч. 1 статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.

Оскільки, ТОВ «Стар файненс груп» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду ТОВ «Стар файненс груп» розрахунок, колегія суддів вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.

Крім того, з наданих АТ «СЕНС БАНК» на виконання ухвали суду від 13 листопада 2024 року виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 за період з 10 травня 2024 року по 12 травня 2024 року та деталізованої інформації операцій по картці № НОМЕР_1 , особовий рахунок № НОМЕР_2 за період з 10 травня 2024 року по 12 травня 2024 року, вбачається, що відповідно до умов Договору 11 травня 2024 року ТОВ «Стар файненс груп» було надано ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 16 900,00 грн. у безготівковій формі у національній валюті на рахунок за реквізитами його платіжної картки № НОМЕР_5 , зазначеними грошовими коштами відповідач активно користувався згідно зі здійсненими ним операціями за карткою.

Разом з тим, ОСОБА_1 не спростовано факт надання ним всіх особистих ідентифікуючих даних, його платіжної картки, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий.

Також, відповідач, заперечуючи проти наданого ТОВ «Стар файненс груп» розрахунку заборгованості, вказаний розрахунок не спростував, власного контррозрахунку не надав.

Суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач ОСОБА_1 не здійснив погашення заборгованості по кредитним договорам та не повернув кредитні кошти протягом строків, обумовлених сторонами при укладенні договору, тим самим допустив істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, та дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості.

Колегія суддів вважає, що наданими позивачем доказами повністю доведені заявлені позовні вимоги, які зокрема стосуються заявлених до стягненнях сум по тілу кредиту, відсоткам та простроченим відсоткам, які були нараховані кредитодавцем у відповідності з умовами укладеного з відповідачем договору.

Однак, відповідач не надав належних та допустимих доказів, на підтвердження викладених в апеляційній скарзі обставинам справи, надані позивачем докази не спростував.

Інші наведені в апеляційні скарзі доводи суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення.

Обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гудима Тетяна Володимирівна,- залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді