ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5048/25 Справа № 207/76/25 Суддя у 1-й інстанції - Кузнєцова А. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту вимушеного переселення неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 , з території м. Лисичанська Луганської області, яке відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації частини території України (а.с. 1-3) .

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року у відкритті провадження відмовлено (а.с. 49).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали судді та направлення справи для продовження розгляду до суду 1 інстанції (а.с. 53-58).

Вважає, що з наведених нею в заяві про встановлення факту доводів не вбачається спір про право у розумінні ч.4 ст. 315 ЦПК України. Законодавчо не закріплено інший спосіб встановлення причинно-наслідкового зв`язку між переселенням осіб із зони бойових дій та військовою агресією російської федерації. Звертає увагу, що відповідно до положень ЦПК України встановлення юридичного факту тягне певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадянина.

Від Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що ухвала Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.02.2025 у справі № 207/76/25 винесена на законних підставах без порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається, що підставою звернення заявниці до суду з даною заявою є встановлення факту вимушеного переселення неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , з території м. Лисичанська Луганської області, яке відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації частини території України. Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для реалізації її особистих та майнових прав, зокрема, відшкодування шкоди. Для реалізації свого права заявник звернулась до Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, але довідка № 1208- від 01.03.2024 року, встановленої форми, не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою, суд першої інстанції виходив із того, що вимога про встановлення факту вимушеного переселення неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 , з території м. Лисичанська Луганської області, яке відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації частини території України, породжуватиме для заявниці юридичні наслідки: виникнення права на справедливу компенсацію з держави-агресора, якою є російська федерація, що, у свою чергу, свідчить про наявність спору про право.

Проте такий висновок суперечить нормам процесуального права.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних цивільних прав фізичних осіб. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з існуванням потреби вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення таких юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на положеннях Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Звернення позивача до українського суду є єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало би позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.

Однак судом не було враховано, що в заяві ОСОБА_1 йдеться лише про встановлення факту та не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту, що має юридичне значення, а саме вимушеного переселення неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 , з території м. Лисичанська Луганської області, яке відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації частини території України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між переселенням осіб із зони проведення бойових дій на сході України та військовою агресією російської федерації.

Всі вище викладені обставини свідчать про те, що заява ОСОБА_1 не містить вимог, які б свідчили про наявність спору про право, а тому висновки суду про відмову у відкритті провадження у справі є передчасними та такими, що не відповідають положенням ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване судове рішення не відповідає нормам процесуального права, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 368, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2025 року.

Судді: