Справа № 681/1138/25
Провадження 2-з/681/5/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2025 р. м.Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області у складі головуючого судді Іллюка С.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Давиденка Віктора Віталійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення та витребування майна,

в с т а н о в и в:

04.09.2025 до Полонського районного суду Хмельницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18.02.2022, повернення майна за реституцією та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Одночасно з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на нерухоме майно, що є предметом спору, а саме на:

-нежитлове приміщення площею 714,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 060);

-будівлю, виробничий будинок, площею 584,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 060).

Заява обґрунтована тим, що на цей час відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , як власники спірного майна, мають необмежене право розпоряджатися ним. Невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту може призвести до подальшого відчуження цього майна на користь третіх осіб, що істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Позивач посилається на те, що подальше відчуження майна призведе до необхідності зміни складу учасників справи, залучення нових відповідачів та потенційно змінить спосіб захисту права (з реституції на віндикацію), що затягне розгляд справи та ускладнить поновлення його прав.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача.

Як встановлено з позовної заяви, ОСОБА_1 оспорює договір купівлі-продажу від 18.02.2022, укладений його представником ОСОБА_2 , кваліфікуючи його як правочин, вчинений внаслідок зловмисної домовленості на підставі статті 232 ЦК України.

Обґрунтовуючи наявність зловмисної домовленості, позивач вказує на сукупність обставин.

Він зазначає, що аналіз хронології вчинених правочинів свідчить про наявність у представника ОСОБА_2 особистого інтересу, що суперечить інтересам довірителя. Зокрема, 18.02.2022 ОСОБА_2 від імені позивача відчужує нерухоме майно на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а вже 06.07.2022 сам набуває у власність частку цього ж майна шляхом придбання його у ОСОБА_3 , після чого 29.07.2022 разом з іншим покупцем, ОСОБА_4 , здійснює його поділ. Такі дії, на думку позивача, порушують обмеження, встановлені ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Також зазначає про вкрай невигідні для нього умови оспорюваного договору, які полягають у наданні покупцям відстрочення сплати 50 % ціни договору (288097,00 грн) на строк понад два роки без встановлення будь-яких механізмів захисту коштів від інфляційних процесів.

Окрім того, вказує, що подальше набуття ОСОБА_2 права власності на частку у спірному майні відбулося всупереч прямій забороні, встановленій п. 2.1. договору від 18.02.2022, яка унеможливлювала відчуження об`єкта до повної оплати його вартості. Обізнаність ОСОБА_2 , як представника продавця, про таку умову може свідчити про недобросовісність його дій.

Вивчивши доводи заяви про забезпечення позову, ознайомившись із позовною заявою та доданими документами, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього або в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом залежно від конкретних обставин.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачене законом і є обґрунтованим.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження №14-88цс20) дійшла висновку, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття,навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20 та від 31.01.2023 у справі № 295/5244/22.

Отже, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Суд вважає, що наведені позивачем обставини свідчать про наявність спору між сторонами, а доводи заяви є достатньо обґрунтованими на стадії вирішення питання про забезпечення позову.

Предметом позову є вимога про визнання правочину недійсним та повернення у власність позивача двох об`єктів нерухомого майна, які утворилися внаслідок поділу первісного об`єкта. На цей час власниками цих об`єктів є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які не позбавлені права розпоряджатися цим майном.

Отже, існує реальна загроза того, що до вирішення спору по суті відповідачі можуть відчужити спірне майно, що в майбутньому значно ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду про повернення цього майна позивачеві та призведе до необхідності залучення до справи добросовісних набувачів.

Обраний заявником спосіб забезпечення позову, а саме накладення арешту на спірне нерухоме майно є адекватним та співмірним заявленим позовним вимогам, оскільки стосується безпосередньо предмета спору.

Такий захід не позбавляє відповідачів права користуватися майном, а лише тимчасово обмежує їх право розпоряджатися ним до вирішення справи по суті, що забезпечує баланс інтересів сторін.

За таких обставин, суд вважає, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 157, 260, 261 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Давиденка Віктора Віталійовича про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на:

-нежитлове приміщення загальною площею 714,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 ;

-будівлю, виробничий будинок, загальною площею 584,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Стягувач: ОСОБА_1 , дата народження невідома, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Боржник 1: ОСОБА_2 , дата народження невідома, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Боржник 2: ОСОБА_4 , дата народження невідома, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Копію ухвали направити учасникам справи та для виконання до відповідних органів державної реєстрації.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 04.09.2025.

Суддя Сергій ІЛЛЮК