Справа № 953/4577/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Соломонової К.О.

учасники справи у судове засідання не з`явились

розглянув у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Суть позовних вимог

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" (далі Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 7 830 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1 500 грн; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 6 330 грн. Просить стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач отримав права вимоги відповідно до договору факторингу за кредитним договором № 159555, зобов`язання за якими відповідач належним чином не виконував, через що у нього утворилась заборгованість спочатку перед первісним кредитором, а потім перед позивачем.

16.06.2025 від позивача надійшла заява, в якій останній просить стягнути витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500 грн.

Заява мотивована тим, що позивач поніс такі витрати у розмірі 10 500 грн за надані послуги професійної допомоги в рамках розгляду даної справи і підтверджуються відповідними доказами. Посилаючись на ст. 137, 141 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" просить стягнути такі витрати.

Виклад позиції відповідача (відзив)

17.06.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову в частині, що перевищує суму 2 400 грн (1 500 грн основного боргу + 900 грн відсотків); відмовити у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу як таких, що не відповідають вимогам закону та є непропорційними до предмета спору.

Відзив на позовну заяву мотивований таким:

- у позовній заяві відсутній чіткий розрахунок заборгованості;

- кредитний договір є строковим, а саме 30 днів. При цьому умовами договору не передбачено механізму автоматичного продовження (пролонгації) строку дії договору;

- відповідач визнає основну суму боргу у розмірі 1 500 грн та відсотки, нараховані за час фактичного користування кредитом до 23.11.2020 в розмірі 900 грн (1 500 грн Х 2% Х 30 днів);

- справа, що розглядається є типовою, яка: розглядається у спрощеному позовному провадженні; не потребує вивчення великого обсягу матеріалів; не передбачає складних правових висновків. За таких обставин витрати у розмірі 10 500 грн є непропорційними до предмета спору. Вважає, що реальна вартість правничої допомоги у справі не повинна перевищувати 2 000 3 000 грн.

Виклад позиції позивача (відповідь на відзив)

20.06.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній просить стягнути з відповідача понесені судові витрати; позовні вимоги Товариства задовольнити в повному обсязі.

Відповідь на відзив мотивована таким:

- посилаючись на п. 2.3. договору вказує, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що вказує про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим;

- посилаючись на практику Верховного Суду та Європейського суду х прав людини, зазначає, що твердження ОСОБА_1 , що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у цій цивільній справі не доведений, є безпідставним та необґрунтованими.

Виклад позиції відповідача (заперечення)

27.06.2025 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у частині, що перевищує суму 2 400 грн (з яких 1 500 грн основна сума боргу, 900 грн проценти за 30 днів згідно з умовами договору); витрати на професійну правничу допомогу визначити у розмірі, що відповідає критеріям розумності, необхідності, співмірності та фактичного обсягу наданих послуг, відповідно до положень ч. 4 ст. 126, ч. 8 ст. 141 ЦПК України та практики Верховного Суду; визнати долучений позивачем документ під назвою "Детальний розрахунок заборгованості за договором № 159555" недопустимим доказом у справі, як таким, що не відповідає вимогам ст. 95 ЦПК України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та має ознаки новоствореного імовірно фальсифікованого документа.

Заперечення мотивовані таким:

- розрахунок заборгованості наданий позивачем разом з відповіддю на відзив є недопустимим, оскільки позивач отримав такий розрахунок від первісного кредитора після того як отримав відзив на позовну заяву направивши останньому відповідне звернення, а умовами договору факторингу не передбачено обов`язок передавати фактору (новому кредитору) додаткові документи після моменту уступки прав вимоги. Згідно з п. 1.1. та 2.1. договору передача здійснюється одноразово в момент укладення шляхом підписання акту прийому-передачі прав вимоги. А тому твердження про надання документа від первісного кредитора у червні 2025 року суперечить як нормальній логіці обігу фінансових документів, так і укладеному договору між сторонами;

- долучений розрахунок не містить жодної дати складання, підпису уповноваженої особи, печатки чи інших реквізитів, передбачених ст. 95 ЦПК України та не відповідає вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні";

- метадані PDF-файлу свідчать, що документ було створено в Microsoft Word і збережено в PDF саме 20.06.2025 о 14:52, тобто в день подачі. Вказане підтверджує: документ не міг бути отриманий заздалегідь, як зазначає позивач, і створений безпосередньо для долучення до справи. У таблиці "розрахунку заборгованості" спостерігається неоднорідне форматування: нерівномірне вирівнювання рядків і стовпців, зміщення позиційних колонок, відсутність сумарних підсумків, що свідчить про ручне редагування без облікової системи. Підпис і печатка в цьому документі ідентичні до тих, що в договорі 2020 року без змін розміщення, тиску чи кута. Це свідчить про копіювання зображення, а не фізичне проставлення реквізитів, що є типовою ознакою підроблення;

- посилаючись на постанову Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 754/11017/17 та від 17.11.2021 у справі № 205/7281/19 зазначає, що фактор не може підтверджувати розмір вимоги документами, які не були передані йому під час уступки права вимоги, якщо їх створення не підтверджене актом чи супровідним листом, а сам документ не відповідає вимогам до первинних документів. Докази, створені після переходу права вимоги та не підтверджені первісним кредитором, не можуть розглядатися як належні та допустимі, якщо відсутні ознаки їх первинного бухгалтерського походження;

- відповідно до п. 1.2 кредитного договору строк користування кредитом становив 30 календарних днів з моменту надання коштів тобто з 25.10.2020 до 23.11.2020 включно. Жодних угод про пролонгацію строку чи продовження договору сторони не укладали, відповідно, строк дії зобов`язання сплив 23.11.2020, а право на нарахування процентів припинилося;

- п. 2.3 договору передбачає, що проценти нараховуються лише "до дня повного погашення заборгованості", однак цей пункт діє лише в межах строку дії договору, якщо інше не передбачено. Тлумачення позивача означає фактичне перетворення процентів на безстроковий інструмент зростання боргу, що прямо суперечить принципу правової визначеності та ч. 1 ст. 530 ЦК України;

- нарахування понад 5 000 грн відсотків за договором на 30 днів без погодження з відповідачем та після завершення дії договору, є не тільки незаконним, а й порушує принципи добросовісності та пропорційності у цивільному праві;

- заявлена сума витрат 10 500 грн не відповідає принципам пропорційності, співмірності та необхідності, які передбачені ч. 1 ст. 3, ст. 13, ст. 129 Конституції України (принцип змагальності, розумності); ч. 8 ст. 141 ЦПК України; практикою Верховного Суду; стандартами Європейського суду з прав людини.

Процесуальні дії у справі

Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 16.05.2024 відкрив спрощене позовне провадження та призначив справу до розгляду.

Розгляд справи неодноразово відкладався задля забезпечення прав учасників справи (подання відзиву, надання строку для відповіді на відзив, неявку учасників тощо), останній раз до 28.08.2025.

Представник позивача у судове засідання 28.08.2025 не з`явився, у відповіді на відзив просив розгляд справи проводити за відсутності представника.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом своєчасно та належним чином, зокрема, останньому направлялася судова повістка до електронного кабінету (доставлена 05.08.2025). Будь яких заяв чи клопотань про неможливість розгляду справи не надходило. Відповідач обізнаний про судове провадження, що підтверджується поданими ним заявами по суті спору.

Враховуючи клопотання представника позивача про розгляд справи без його представника, належне повідомлення відповідача, реалізацію прав учасників на подання заяв по суті суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності учасників справи за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАЙМЕР" та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту № 159555 від 25.10.2020 (далі договір), відповідно до якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором (а.с. 14 15).

Відповідно до п. 1.2 1.5 договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 23.11.2020. Строк дії договору 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта.

Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 2.1., 2.3. договору).

28.10.2021 ТОВ "ЗАЙМЕР" та Товариство уклали договір факторингу № 01 28/10/2021 (далі договір факторингу), відповідно до якого на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл. 73 ЦК України, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами (а.с. 17 20).

Сторони встановили, що загальний строк передачі клієнтом документації (електронних договорів) в електронному вигляді та довідок про укладення кредитного договору (додаток 7) фактору не повинен перевищувати 90 (дев`яносто) календарних днів, наступних за днем підписання цього договору. Клієнт зобов`язується упродовж усього терміну дії цього договору за запитом фактора надавати фактору всю документацію щодо права вимоги до певних боржників у строк протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання запиту, але не раніше ніж через 10 (десять) робочих днів з дати підписання цього договору. Періодичність запитів нового кредитора складає 1 (один) раз на місяць, якщо інше не погоджено сторонами крім випадків коли зазначені документи витребувані судом чи органом державної влади (суд, НБУ, правоохоронні органи та ін.), у цьому випадку клієнт передає документи, які витребовує суд у строки, визначені відповідним органом державної влади, а якщо ці строки становлять менше трьох робочих днів з дати отримання відповідного запиту - протягом розумного строку, що є необхідним для підготовку та організації передачі цих документів фактору (п. 8.1., 8.1.1. договору факторингу).

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу ТОВ "ЗАЙМЕР" передало Товариству право грошової вимоги за кредитним договором № 159555, за яким боржником є ОСОБА_1 (залишок по тілу кредиту 1 500 грн; залишок по відсоткам 6 330 грн; загальна сума боргу 7 830 грн) (а.с. 9).

Відповідно до інформаційної довідки ТОВ "ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН" № 1818/02 від 25.02.2025 останній повідомив, що на сайті торговця через платіжний сервіс "Platon" була проведене успішна транзакція: номер транзакції 30365-32870-57107; сума 1 500 грн; дата 2020-10-25 19:28:09; номер платіжної картки НОМЕР_1 ; емітент платіжної картки UKRGAS BANK, опис видача кредиту № 159555 (а.с. 23).

Відповідно до наданого Товариством розрахунку за договором № 159555 від 25.10.2020 заборгованість ОСОБА_1 становить 7 830 грн, з яких: 1 500 грн основна сума (тіло); 900 грн відсотки по кредиту; 5 430 грн прострочені відсотки.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами (указана позиція є сталою, постанови Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 у справі № 561/77/19.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 підписав договір № 159555 електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL1467, чим підтвердив свою згоду на укладення договорів та з усіма їх умовами, що підтверджує факт досягнення сторонами згоди щодо істотних умов правочинів, як того вимагають положення статті 638, 639 ЦК України.

Також факт укладення договору не заперечує відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Суд встановив, що позивач отримав права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 159555, відповідно до договору факторингу, а тому з дати відступлення прав вимоги Товариство стало кредитором за вказаними кредитними договорами.

Відповідач у свою чергу в поданих заявах по суті не заперечував факту переходу права вимоги до позивача за вказаним кредитним договорам.

Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання боржнику коштів у користування (право вимоги за якими згодом перейшло до позивача), що також не заперечується відповідачем, однак в порушення ст. 509, 1048, 1049, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього перед позивачем утворилась заборгованість.

Щодо наданого розрахунку заборгованості

Доводи відповідача, що наданий позивачем розрахунок є недопустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України" та створений в Microsoft World і збережено в PDF суд відхиляє з огляду на таке.

Розрахунок заборгованості за своєю суттю не є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України", а є власними розрахунками позивача на обґрунтування розміру заявлених позовних вимог. Указаний документ не підтверджує факт надання кредиту, утворення зобов`язання тощо, а є лише документом, який обґрунтовує розмір заявлених вимог. При цьому суд, у порядку, передбаченому ст. 89 ЦПК України перевіряє такий на предмет його обґрунтованості, а відповідач у свою чергу не обмежений в праві надати контррозрахунок для повного або часткового його спростування. До того ж, як вбачається з пояснень відповідач, останній частково визнає заявлені вимоги, зокрема, в частині суми основної заборгованості та частини процентів за користування коштами.

Щодо нарахування процентів

Позивач просить стягнути суму заборгованості за договором № 159555 у розмірі 7 830 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1 500 грн; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 6 330 грн, також останнім надано розрахунок заборгованості.

Водночас відповідач частково визнає заборгованість за кредитним договором № 159555 від 25.10.2020 у розмірі 2 400 грн, яка складається з: 1 500 грн основна сума боргу, 900 грн заборгованість по відсоткам (нарахована у межах строку договору 30 днів), посилаючись на те, що відсотки у розмірі 5 430 грн нараховувалися поза межами строку, визначеного договором, а сам договір не передбачає пролонгації.

Сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 23.11.2020, строк дії договору 30 днів (п. 1.2 договору, Розділ 1 "Предмет та строк дії договору").

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нараховував відсотки протягом 211 днів, з яких 30 днів у межах строку кредитування (правомірне користування коштами) та 181 день поза межами строку кредитування (не правомірне користування).

Відповідно до п. 128 постанови Великої Палати Верховного суду у справі № 910/4518/16 від 05.04.2023 можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.

Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party).

Так, у п. 2.3 Розділу 2 "Порядок нарахування процентів та сплата заборгованості за договором" договору сторони погодили, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Водночас, договором передбачено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього договору та/або в додатку(ах) до цього даного договору, клієнт зобов`язаний виплатити товариству пеню в розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів (п. 4.3. Розділу 4 "Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів" договору).

Проаналізувавши умови договору, суд дійшов висновку, що розділ 2 "Порядок нарахування процентів та сплата заборгованості за договором" регулює правовідносини щодо правомірної поведінки сторони (у межах строку кредитування), а Розділ 4 "Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів" у свою чергу регулює неправомірну поведінку сторони (поза межами строку кредитування).

Суд враховує, що п. 2.3. договору, яким сторони передбачили нарахування відсотків до дня повного погашення заборгованості за кредитом знаходиться у Розділі 2, який регулює порядок нарахування відсотків у межах строку кредитування, в даному випадку 30 днів, тобто з 25.10.2020 до 23.11.2020, а тому нарахування відсотків на підставі вказаного пункту поза межами строку кредитування з 24.11.2020 по 23.05.2021 є неправомірним.

У розділі 4 "Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів" сторони узгодили відповідальність поза межами строку кредитування, яким передбачено нарахування пені у розмірі 5 % від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов договору. Вказаним розділом не передбачено нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі (розмірі процентів за користування кредитом) за період після закінчення строку кредитування.

При цьому суд виходить з того, що слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав, у цьому випадку саме споживач є менш захищеною особою у спірних правовідносинах. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

За таких обставин, суд враховує, що сторони чітко узгодили строк кредитування та строк дії договору № 159555 від 25.10.2020 30 днів, нарахування процентів як відповідальність споживача за понадстрокове користування чітко договором не визначена (у відповідному розділі відповідальності, в якому було б встановлено розмір плати за неправомірне користування кредитними коштами), оскільки пункт, який передбачає таке нарахування знаходиться у розділі 2, яким врегульоване правомірне користування грошовими коштами, натомість розділ 4, яким встановлюється відповідальність саме за неправомірне користування грошовими коштами такого пункту не містить, а тому суд тлумачить положення договору № 159555 таким чином, що сторони чітко узгодили обрахунок процентної ставки у розмірі 2 % протягом строку кредитування (30 днів), відповідно позовні вимоги підлягають до задоволення у вказаній частині за 30 днів. При цьому суд також виходить з того, що споживач у цих правовідносинах є слабшою стороною а тому нечіткість у формулюванні (їх фактична відсутність) тлумачаться на користь споживача). У вказаній частині приймаються заперечення відповідача.

Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 159555 у розмірі 2 400 грн, яка складається з 1 500 заборгованість по тілу кредиту та 900 грн заборгованості за процентами, нарахованими у межах строку кредитування. В решті вимог за вказаним договором суд відмовляє.

Висновки за результатами розгляду заяви

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором № 159555 в розмірі 2 400 грн.

Судові витрати

Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 742,50 грн (пропорційно задоволеним вимогам).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500 грн.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви та заяви про розподіл судових витрат додав (в копіях):

- договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладений між Товариством та адвокатом Пархомчуком С.В.;

- додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги від 27.12.2024;

- довіреність від 30.12.2024 видана директором Товариством адвокату Пархомчуку С.В.;

- акт про отримання правової допомоги від 09.06.2025, з якого вбачається, який вид послуг був наданий адвокатом та вказана вартість за кожну послугу, загальна вартість 10 500 грн;

- розрахунок від 09.06.2025 на суму 10 500 грн;

- платіжна інструкція № 3 9409 про перерахунок Товариством ОСОБА_2 суми у розмірі 10 500 грн; призначення платежу: оплата за правничу допомогу згідно рахунку 09.06.2025-25 від 09.06.2025 договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року.

Правила розподілу судових витрат унормовано статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Відповідач зазначив у відзиві та запереченнях на відзиві, що справа, яка розглядається є типовою, що: розглядається у спрощеному позовному провадженні; не потребує вивчення великого обсягу матеріалів; не передбачає складних правових висновків. За таких обставин витрати у розмірі 10 500 грн є непропорційними до предмета спору. Вважає, що реальна вартість правничої допомоги у справі не повинна перевищувати 2 0003 000 грн

Суд враховує, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є непропорційним до предмету спору. Позивач заявив до стягнення 7 830 грн, а витрати на правову допомогу у розмірі 10 500 грн, тобто більше ніж 134 % від суми позову. При цьому справа, що розглядається не є складною (предметом є стягнення кредитної заборгованості, яка не потребує формування складної правової позиції), позивач не вчиняв значних дій щодо витребування та надання додаткових доказів, не приймав участь у судових засіданнях, тощо, відповідач заперечує проти такого розміру витрат на правову допомогу. А тому заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу визнається судом непропорційною до предмету спору. Крім того, суд враховує, що позовні вимоги задоволені частково, заперечення відповідача, а тому враховуючи викладене наявні підстави для часткової відмови у задоволенні таких вимог (9 500 грн), а до стягнення підлягає сума у розмірі 1 000 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" до ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, оф. 7) суму заборгованості за кредитним договором № 159555 від 15.10.2020 у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, оф. 7) витрати по сплаті судового збору в розмірі 742,50 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1 000 (тисячі) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://ki.hr.court.gov.ua/sud2018/.

Повне судове рішення складено та підписано 28.08.2025.

Суддя Роман ВІТЮК