ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/8259/24 Номер провадження 22-ц/814/2456/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Цокало Тетяни Михайлівни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами № 25349-12/2023 в розмірі 49000 грн, № 2588772 в розмірі 39250 грн, № 32159-01/2024 в розмірі 33200 грн, всього стягнути 121450 грн , а також вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування позову вказувало, що 30.12.2023 між ТОВ «Стар Файненс груп» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 25349-12/2023.

29.04.2024 між ТОВ «Стар Файненс груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29042024-1, відповідно до умов якого права вимоги за вказаним кредитним договором перейшли до позивача на суму 49000 грн.

Також вказувало, що 11.01.2024 між ТОВ « Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики № 2588772.

14.06.2021 між ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/2021, відповідно до умов якого та додаткових угод права вимоги за вказаним договором перейшли до позивача на суму 39250 грн.

21.01.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитним договір №32159-01/2024.

24.05.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24052024, відповідно до умов якого права вимоги за вказаним договором перейшли до позивача на суму 33200 грн.

Рішенням Київського районного суду від 10 березня 2025 року позовні вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 25349-12/2023 в розмірі 49000 грн, № 2588772 в розмірі 12250 грн, № 32159-01/2024 в розмірі 33200 грн, всього стягнути 94450 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2354,83 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 2000,70 грн.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20.06.2025 року в задоволенні решти позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити, зокрема, щодо стягнення суми коштів в розмірі 27000 грн за кредит ним договором № 2588772, відмовлено.

На рішення Київського районного суду від 10 березня 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Цокало Т.М. було подано апеляційну скаргу, в якій прохають скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 березня 2025 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №1220557 від 07.01.2024 року на суму 12250 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не встановив всіх обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що досліджуючи кредитний договір № 25349-12/2023 від 30.12.2023 року та № 32159/01/02024 від 21.01.2024 року районний суд не звернув уваги на те, що банком було нараховано процент ставку 2,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, в той час як ЗУ «Про споживче кредитування» розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.

Щодо стягнення заборгованості за договором позики № 2588772 від 11.01.2024 року в розмірі 39250 грн. вказує, що у позивача відсутні права вимоги за вказаним договором, оскільки позивачем надано витяг з Реєстру боржників № 26 від 24.06.2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, який не підписаний сторонами, як передбачено п.1.2. договору факторингу. Окрім того договір не містить відомості ціну продажу за договором. Також не надано до матеріалів справи повний договір факторингу зі змісту якого можливо було б встановити, коли саме фактор сплачує клієнту загальну суму прав вимоги за цим договором. Вважає, що всі роздруківки договору факторингу є неповними, а тому цілком можуть бути фіктивними. Окрім того відсутні докази укладення таких договорів факторингу.

Також зазначає, що відступлення права вимоги відбулося 14.01.2021 року, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг передати за договором факторингу.

Від ТОВ « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просять її залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони та інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Районним судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30.12.2023 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 25349-12/2023, за умовами якого сума кредиту склала 14000 грн строком на 100 днів (а.с. 9-14).

11.01.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 2588772 (а.с.23-26), згідно з п. 2. якого сума позики склала 10000 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів.

21.01.2024 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 32159-01/2024, згідно з яким сума наданого кредиту склала 8300 грн строком на 120 днів (а.с.39-44).

Вказані договори були підписані електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Районним судом також встановлено, що 29.04.2024 було укладено між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» договір факторингу № 29042024, за яким ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає, а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає за плату належні права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників.

Згідно вказаного договору позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 25349-12/2023 в розмірі 49000 грн, що складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14000 грн та відсотків 35000 грн.

14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає), а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає за плату належні права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників № 26 від 24.06.2024 позивач набув права вимоги до відповідача за договором позики №2588772 в розмірі 39250 грн, з яких 10000 сума тіла кредиту та 29250 грн сума заборгованості за відсотками.

Також встановлено, що при укладенні договору позики № 2588772 від 11.01.2024 його сторони визначили орієнтовну загальну вартість позики в суму 12250 грн.

На підставі договору факторингу № 24052024 від 24.05.2024, що укладений між ТОВ «Аванс Кредит » та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», позивач набув права вимоги до відповідача згідно з реєстром боржників за договором № 32159001/2024 на загальну суму 33200 грн.

Задовольняючи частково позов, районний суд виходив того, що позивачем надані належні та допустимі докази, які не спростовані відповідачем, щодо укладення кредитних договорів, договорів факторингу та отримання позивачем кредитних коштів. Враховуючи те, що зобов`язання за кредитними договорами не виконувалось належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість яка підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів погоджується із таким висновком районного суду з огляду на наступне.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Як вбачається з матеріалів справи спірні договори підписані електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Згідно з ч. 1ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи позивач набув права вимоги по кредитним договором № 25349-12/2023 на загальну суму 490000 грн; по договору позики № 2588772 в розмірі 39250 грн., по кредитному договору №32159001/2024 на зальну суму 33200 грн.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладення вищевказаних кредитних договорів між відповідачем та відповідними фінансовими установами, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем який набув прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами за договорами відступлення прав вимоги.

Разом з тим, при укладенні договору позики № 2588772 від 11.01.2024 року сторони визначили орієнтовну загальну вартість позики у розмірі 12250 грн. Оскільки розрахунок по вказаному договору позивачем не надано, а відповідачем вказану суму не спростовано, районний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по договору позики № 2588772 від 11.01.2024 року у розмірі 12250 грн.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що ЗУ «Про споживче кредитування» розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, а тому саме цю ставку слід було застосувати при обчисленні заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки підписуючи договори № 25349-12/2023 від 20.12.2023 року та № 32159-01/2024 року від 21.01.2024 року відповідач погодилась з умовами кредитування.

Жодних заперечень, з приводу того, що відповідач не погоджується з умовами спірних договорів при укладенні висловлено не було.

Таким чином посилання на норми ЗУ «Про споживче кредитування» є безпідставним та необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що до позивача не перейшло право вимоги за договором позики № 2588772 від 11.01.2024 року у розмірі 39250 грн не беруться до уваги з огляду на наступне.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Згідно п.1.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту.

Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку №1 є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п.1.2 Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до Реєстру боржників №26 від 24.06.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором № 2588772.

Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.

Відповідно до п. 1.6. Права вимоги вважаються прийнятими Фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників.

Згідно до п.п.9.5. Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, Зміни та доповнення до Договору можуть бути внесені виключно шляхом укладення в письмовій формі між Сторонами відповідної додаткової угоди, яка підписується уповноваженими представниками Стороні, а їх підписи скріплюються печатками Сторін.

Відповідно до додаткової угоди №30 від 24.06.2024 до договору факторингу №14/06/2021 загальна сума прав вимоги, що відступається згідно реєстру боржників № 26 від 24 червня 2024 року. В якості ціни продажу згідно Реєстру боржників № 26 від 24 червня 2024 року фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів. Дана додаткова угода набирає законної сили з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною Договору.

Положення даної додаткової угоди діють виключно щодо Реєстру Боржників № 26 від 24 червня 2024 року і не змінюють порядок оплати інших реєстрів. З наведеного слідує, що Додатковою угодою №7 від 13.06.2022 року строк дії договору факторингу №14/06/21 було продовжено, та погоджено сторонами його пролонгацію за відповідних умов.

Отже, на момент укладення ОСОБА_1 договору позики № 2588772 від 11.01.2024 року у розмірі 39250 грн з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а також на момент переходу права вимоги за вказаним договором позики до позивача Договір факторингу №14/06/21 був діючим, та передача права вимоги за ним відповідає чинному законодавству.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що на момент укладення договору факторингу №14/06/21 ще не виникло зобов`язання за договором позики за №2588772 між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 є необґрунтованими, та не можуть бути взятими до уваги.

Апеляційний суд наголошує, що позичальник ОСОБА_1 не оскаржувала договору факторингу та не надала суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України.

Отже, договір факторингу №№ 14/06/21 від 14.06.2021 року є чиним, його дійсність ніким не оспорена, а тому підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували набуття позивачем права вимоги за договором позики, колегія суддів відхиляє, як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Натомість, ставлячи під сумнів повний зміст договору факторингу, відповідачка не була обмежена у праві ініціювати питання витребування повного тексту договору, для ознайомлення з його змістом, але таким процесуальним правом не скористалася, а тому у відповідності до положень частини четвертої статті 12 ЦПК України несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Окрім того, посилання відповідача, на те, що Витяг з Реєстру боржників № 26 від 24.06.2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року не засвідчений належним чином, зводяться до довільного трактування норм процесуального закону.

При цьому, колегія суддів враховує, по-перше, надання позивачем Витягу із реєстру, а не повного реєстру, узгоджується із приписами частини другої статті 95 ЦПК України, за змістом якої, якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього; по-друге, витяг з реєстру сформований виключно стосовно ОСОБА_1 , представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Москаленко М.С. 24.10.2024, містять її підпис та печатку установи, що узгоджується із положеннями статей 77-80 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до загального цитування норм права та не містять доказів, які б підтверджували належність виконання відповідачкою зобов`язання за кредитними договорами або відсутності обов`язку їх виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цокало Тетяни Михайлівни -залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови суду виготовлено 03 вересня 2025 року.

Головуючий суддя : _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _____________________ С.Б. Бутенко ___________________ О.І. Обідіна