Справа №705/3149/24
2/705/580/25 РІШЕННЯ
08 липня 2025 року Уманський міськрайонним суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Піньковського Р.В.
при секретарі Заповітряній Д.В.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
представників третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Міністерство оборони України, ОСОБА_6 , як законний представник малолітнього ОСОБА_7 , про встановлення факту проживання однією сім`єю,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю зі своїм братом ОСОБА_8 , в обґрунтування зазначивши наступне.
24.02.2022 в Україні було оголошено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався. Її старший брат став на захист територіальної цілісності України, в тому числі перебував в безпосередній зоні бойових дій, де загинув.
Оскільки їй не було відомо чи можливо їй отримати відповідну допомогу, у зв`язку із загибеллю брата, вона звернулася із заявою до Міністерства оборони України, військової частини де проходив службу її брат та до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якій просила, в тому числі здійснити їй нарахування та виплатити відповідну матеріальну допомогу. У наданій відповіді їй було роз`яснено, хто із родичів має право на отримання такої допомоги, а також повідомлено про те, що за її брата ОСОБА_8 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , була нарахована одноразова грошова допомога сину ОСОБА_7 , 2010 року народження, який проживає в АДРЕСА_1 .
Тобто, із наданої відповіді можна зробити висновок про те, що вона, ОСОБА_1 , відповідачем не була віднесена, як рідна сестра загиблого військовослужбовця ОСОБА_8 до переліку осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю військовослужбовця, у зв`язку з чим, унеможливлюється отримання нею відповідної матеріальної допомоги.
Вважає, що підставою неможливості отримання такої допомоги, є той факт, що відсутнє підтвердження їх з братом спільного проживання, однією сім`єю, при чому таке право передбачено ч. 4 ст. 118 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» та постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Так, відповідно до вищевказаної постанови, було вирішено установити, що сім`ям загиблих осіб, перелік яких визначений цією постановою, виплачується одноразово грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», із визначенням кола осіб, яким така допомога не виплачується.
У відповідності до вищевказаної статті Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
З огляду на ч.4 ст.118 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги», до членів сім`ї загиблої (померлої) особи, зазначеної у пунктах 1 і 2 цієї статті, належать: жінка (чоловік), з якою (яким) загибла (померла) особа проживала однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови, що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Вважає, що у неї, ОСОБА_1 , існує об`єктивна необхідність в тому, щоб рішенням суду було встановлено факт її проживання з її рідним братом ОСОБА_8 однією сім`єю, для отримання подальшої одноразової грошової допомоги, яка пов`язана із смертю її рідного брата.
Їх з братом батько ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а мама ОСОБА_10 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Її рідний брат має сина ОСОБА_7 , але з початку її народження та до своєї смерті, брат проживав саме з нею та повністю був пов`язаний з нею спільним побутом, спільними правами та обов`язками, вів спільне господарство з нею. Навіть після того, як її рідний брат став на захист суверенітету та територіальної цілісності України, на вихідні, святкові дні постійно приїжджав до неї, тому вважає, що вона є членом сім`ї померлого брата.
Встановити вказаний факт у позасудовому порядку неможливо, тому вона звернулася до суду з вказаним позовом.
Просить суд встановити факт, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в період часу з 05.01.1999 по ІНФОРМАЦІЯ_3 , по день смерті брата, проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .
На адресу суду представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 направив відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування зазначивши наступне.
Позивач ОСОБА_1 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 не перебуває, правових відносин з позивачем ІНФОРМАЦІЯ_9 немає. Вважає, що позивач не навела ґрунтовних обставин і доказів для свого звернення до суду і не має жодного відношення до ІНФОРМАЦІЯ_10 , оскільки ІНФОРМАЦІЯ_9 відносно позивача не вчиняв жодних дій та не приймав жодних рішень.
На думку представника відповідача звернення до суду є порушенням встановленого процесуального порядку та зловживання процесуальними правами та можливого подання позивачем завідомо безпідставного позову. Права чи законні інтереси позивача не є порушеними, невизнаними чи оспорюваними ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якому просив суд позовні вимоги задовольнити. Зазначив, що категорично не погоджується із позицією представника відповідача та вважає твердження ІНФОРМАЦІЯ_1 хибним, оскільки з матеріалів справи чітко вбачається факт введення учасників справи в оману оскільки, згідно відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.04.2024 року № 158 на заяву про отримання одноразової грошової (наявна в матеріалах справи) що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі під час дії воєнного стану здійснюється відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців», постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 та наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 р. № 45.
Право на допомогу мають такі родичі (близькі особи військовослужбовця, який загинув (помер): батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге; діти, які не досягли повноліття ; утриманці (особи яким призначено пенсію в разі втрати годувальника за загиблого військовослужбовця; діти у віці 18-23 років, які навчаються на денному відділенні навчального закладу, особи із інвалідністю.
За брата позивача ОСОБА_8 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , була нарахована одноразова грошова допомога його сину ОСОБА_7 , 2010 року народження, який проживає АДРЕСА_1 .
Вважає, що така відповідь свідчить про те, що відповідач не відносить позивача ОСОБА_1 , як рідну сестру загиблого військовослужбовця ОСОБА_8 , до переліку осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю військовослужбовця.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно із частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Вказаний вище Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.
Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно із статтею 16-1 Закону № 2011-ХІІ у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. (частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ).
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975).
Згідно із пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Отже, для вірного вирішення цього спору, належить встановити коло осіб, які вважаються членами сім`ї військовослужбовців та мають право на отримання грошової допомоги у разі загибелі таких військовослужбовців.
Закон № 2011-ХІІ, який є спеціальним у спірних правовідносинах, визначення "члена сім`ї" не містить. При цьому, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.
Відповідно до частини другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Таким чином, ознаками, за наявності яких можна стверджувати, що особи належать до однієї сім`ї є спільність їх проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність у них по відношенню один до одного взаємних прав та обов`язків.
Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-8/99 від 03 червня 1999 року (рішення № 5-рп/99, справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") визначено, що членами сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).

Вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, яким був її рідний брат, згідно із пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", тому просить суд позов задовольнити.

Від представника третьої особи Міністерства оборони України на адресу суду надійшли письмові пояснення, у яких просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне.

Позивач просить суд встановити факт, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 в період часу з 05.01.1999 по 09.03.2023 (по день смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 ) проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, метою подання вказаної позовної заяви є подальше звернення до відповідних органів з заявою про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ОСОБА_8 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачем в якості відповідача зазначено ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Водночас, вимога, заявлена в позовній заяві - встановити факт спільного проживання однією сім`єю не відповідає положенням цивільного процесуального законодавства щодо форми та змісту позовної заяви, оскільки позивачем не обґрунтовано, в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів з боку Відповідача.

Позивач зазначає, що спір про право вбачається з того, що листом від 17.04.2024 № 158 ІНФОРМАЦІЯ_9 повідомив, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється вичерпному переліку осіб, які мають право на таку виплату відповідно до чинного законодавства, крім того, виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ОСОБА_8 була здійснена сину загиблого ОСОБА_7 . У зв`язку з цим Позивач зазначив в якості Відповідача ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Позаяк, виходячи з висновків, викладених у постанові Велико Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21, між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_8 не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

В даному випадку вбачається спір про право саме з сином загиблого ОСОБА_7 , оскільки ця особа має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги за свого загиблого батька і на права цієї особи впливатиме рішення суду у цій справі, так як одноразова грошова допомога призначається і виплачується всім особам, які мають на неї право, рівними частками.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992.

Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Проте, визначений позивачем зміст позовних вимог не відповідає вимогам п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Позивачу, якщо він вважає, що його права, свободи чи законні інтереси порушено (невизнано чи оспорювано) Відповідачем і у зв`язку з цим у нього виник цивільний спір із цим відповідачем, належить сформулювати зміст позовних вимог до цього відповідача.

Зазначені недоліки позовної заяви не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являють собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Щодо мети встановлення факту, що має юридичне значення, звертають увагу суду, що важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Позивач зазначає, що після встановлення факту спільного проживання однією сім`єю у неї виникне право на отримання вказаної виплати як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця. Позаяк, рішення про встановлення згаданого факту не матиме наслідком виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ОСОБА_8 .

Відповідно до статті 16-1 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге повноліття, утриманці загиблого (померлого), діти, які не досягли повноліття. Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Текст вказаної статті викладено в редакції Закону «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» № 2489-IX від 29.07.2022, який набрав чинності 25.08.2022. Водночас, абзацами першим-другим пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

На момент загибелі ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 (дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги) діяла зазначена редакція статті, яка встановлює вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Отже, в даному випадку слід застосовувати редакцію статті 16-1 Закону № 2011-XII, яка набрала чинності 25.08.2022 та діяла на момент загибелі ОСОБА_8 09.03.2023 і якою визначено вичерпний перелік осіб, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а саме: 1) Батьки; 2) Один із подружжя, який не одружився вдруге; 3) Діти, які не досягли повноліття; 4) Утриманці загиблого (померлого).

Позивач не належить до жодної з наведених категорій.

Згідно вимог законодавства, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору. Саме про це констатував Верховний Суд у своїй постанові від 29 серпня 2023 року у cправі № 910/5958/20. А вже, якщо особа доведе, що її право порушено, вона може скористатися не будь яким, а конкретним способом захисту свого права.

Позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на суд.

З урахуванням наведеного, вимоги позивача про встановлення факту, що вона та ОСОБА_8 проживали однією сім`єю, є необґрунтованими, не тягнуть жодних наслідків щодо захисту прав чи інтересів позивача, що є підставою для відмови у позові.

Щодо посилання позивача на зміни до законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги вказують наступне.

У своїй позовній заяві Позивач зазначає, що відповідно до ч.4 ст.118 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09.12.2023 № 3515-IX вона має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю свого брата.

Звертають увагу суду, що положеннями згаданої статті внесено зміни до Кодексу цивільного захисту України.

Разом з тим, виплата одноразової грошової допомоги визначена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, згаданим Законом № 3515-IX внесено зміни до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, серед іншого: жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Тобто, позивач не є жінкою, з якою загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, оскільки є сестрою загиблого ОСОБА_8 .

По-друге, положення згаданої статті, якою були внесені зміни до законодавства, визначають, що для отримання права на виплату одноразової грошової допомоги особа має підтвердити те, що вона не перебуває у будь-якому шлюбі. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт неперебування її у шлюбі.

По-третє, зміни, внесені до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців, якими передбачено право жінки (чоловіка), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, не можуть бути застосовані в даному випадку, оскільки статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зміни до наведеного законодавства були внесені Законом № 3515-IX, який набрав чинності 29.03.2024, тобто через рік після загибелі ОСОБА_8 . Разом з тим, Міноборони наголошувало, що днем виникнення права є дата загибелі особи, що зазначена у свідоцтві про смерть. Отже, необхідно застосовувати ті положення законодавства, які були чинні на момент загибелі ОСОБА_8 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У Прикінцевих та перехідних положеннях Закону № 3515-IX зазначено, що цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги. Отже, законодавство, яким внесено зміни до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосовується виключно до дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті.

Щодо відсутності доказів на підтвердження факту спільного проживання представник відповідача посилається на те, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Таким чином, позивач не надала жодних належних і допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю з загиблим братом ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене, просять прийняти пояснення Міноборони до матеріалів судової справи та відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Від представника третьої особи - ОСОБА_6 , на адресу суду надійшло письмове пояснення, у якому зазначено про те, що позовну заяву вважає не вмотивованою та такою, що суперечить чинному законодавству і не підлягає до задоволення.

Так, відповідно до обставин справи ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 , який є батьком ОСОБА_7 , 2010 р.н.

За життя, з 04.06.2010 ОСОБА_8 був одружений з ОСОБА_11 , однак в подальшому 07.08.2011 шлюб між ними було розірвано, а отже твердження позивача, про те, що вона від народження ОСОБА_12 і до його смерті була пов`язана з ним спільним побутом, спільними правами та обов`язками, вели спільне господарство суперечить фактичним обставинам.

Крім цього, ОСОБА_6 зустрічалася з ОСОБА_12 ще до весілля, а тому їй відомо з ким і як він проживав у період часу з орієнтовно з 2009 року до розірвання шлюбу.

Так, у нього в сім`ї було троє дітей: ОСОБА_8 , 1982 р. н., ОСОБА_1 , 2000 р. н. та ОСОБА_13 , 1978 р.н. В подальшому їх батьки померли, в 2009 році батько, а потім в 2017 році мати.

На час смерті матері позивач ще була неповнолітня і над нею було встановлено опіку, опікуном до повноліття була старша сестра ОСОБА_14 , яка також проживала у даному селі, у якої вона проживала до досягнення повноліття, а потім переїхала проживати до свого співмешканця ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживає на даний час. Вказані обставини також можуть підтвердити і свідки, які в разі необхідності будуть викликані до суду.

Сім`ю в даному конкретному випадку становило подружжя ОСОБА_10 і ОСОБА_9 та їх діти, які на той час проживали разом з ними, ОСОБА_8 та неповнолітня ОСОБА_1 , а після їх смерті сім`ї по факту вже не було.

Фактично в періоди часу: з 04.06.2010 року до 07.08.2011 року сім`ю ОСОБА_8 складала ОСОБА_6 та її син, так як перебувала з ним у шлюбі і вони разом проживали, вели спільне господарство, сплачували разом кошти, утримували сім`ю, хоча і проживали разом з батьками ОСОБА_16 .

З 2017 року після смерті матері позивач переїхала проживати до сестри за іншою адресою, а з 2019 року почала проживати разом зі співмешканцем, де і проживає до даного часу.

У висновку позивач вводить суд в оману з приводу постійного проживання разом з покійним ОСОБА_8 , так як фактично з ним не проживала, а тому і встановлювати не можливо в зв`язку з відсутністю фактичного проживання, а лише родинні зв`язки не можуть свідчити про протилежне.

Відповідно до Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до описаного в позовній заяві, позивач намагається встановити факт проживання однією сім`єю брата і сестри, однак відповідно до СК України вони і так мають кровне споріднення, що підтверджується відповідними поданими свідоцтвами про народження, а отже встановлення такого факту є неналежним способом захисту у формулюванні поняття сім`я для причини, яку вказує позивач, як підставу для встановлення юридичного факту.

Крім цього особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 року», можуть реалізувати це право з дня виникнення. Днем виникнення такого права є дата зазначена у свідоцтві про смерть особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, загибель якої сталася в період дії воєнного стану. На момент загибелі ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги) діяла зазначена редакція статті, яка встановлює вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Отже, в даному випадку слід застосовувати редакцію статті 16-1 Закону № 2011-XII яка набрала чинності та діяла на момент загибелі ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , якою визначено вичерпний перелік осіб, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а саме: 1) Батьки; 2) Один із подружжя, який не одружився вдруге; 3) Діти, які не досягли повноліття; 4) Утриманці загиблого (померлого).

Позивач не належить до жодної з наведених категорій. І навіть в разі гіпотетичного встановлення факту проживання однією сім`єю не можуть слугувати підставою для отримання одноразової грошової допомоги.

У зв`язку із зазначеним, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнила позовні вимоги в частині періоду за який просить встановити факт спільного проживання із загиблим братом, а саме в період з 2019 року по день смерті останнього, в іншій частині позовні вимоги та факти, викладені у позові підтримала. Зазначила про те, що її рідний брат ОСОБА_8 був призваний до ЗСУ та при виконанні своїх обов`язків загинув. Оскільки вона перебувала на його утриманні, то звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_10 з заявою про отримання одноразової матеріальної допомоги, але у видачі такої їй було відмовлено, оскільки вона не має права на матеріальну допомогу, так як їй слід підтвердити факт проживання з братом однією сім`єю. Вони та брат з народження проживали разом з батьками. Після того як батьки померли, в 2017 році вона вступила у навчальний заклад у місті Києві, де навчалась до 2019 року. Брат також у цей час працював у м. Києві вахтовим методом на будівництві та за свої кошти винаймав квартиру, де також проживала і вона, та допомагав їй матеріально. Після навчання вона повернулсь в село Лукашівку, а брат залишився працювати в м. Києві. Він працював вахтовим методом, коли був вихідний теж приїздив в село. Вона йому також завжди допомагала по господарству, готувала, прибирала тощо. З 2022 року вона почала проживати з хлопцем, а брата призвали до ЗСУ на період воєнного стану. Вона разом з сестрою постійно допомагали брату, купували їжу та форму, які передавали йому. Крім того, до 2022 року вона дійсно деякий час проживала у своєї сестри, але з братом вони постійно були на зв`язку і брат постійно її утримував матеріально. Вважає, що має право на отримання матеріальної допомоги, у зв`язку зі смертю брата, оскільки проживала з ним однією сім`єю та перебувала на його утриманні, тому просить суд позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні в повному обсязі підтримав уточнені позовні вимоги, вважає, що позивачем надано достатньо доказів в підтвердження її постійного проживання однією сім`єю з братом ОСОБА_8 та перебування на його утриманні. Позивачка залишилася без батьків, тому вона та старший брат ОСОБА_8 постійно підтримували один одного, а саме проживали однією сім`єю, мали спільний побут, тому його довіритель є членом сім`ї загиблого військовослужбовця і має право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної законом. Без встановлення вказаного факту отримання такої допомоги неможливе, оскільки уповноважений орган РТЦК та СП заперечує її право на відповідні виплати, чим порушуються права його довірителя, як члена сім`ї загиблого. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позицію, викладену у відзиві, та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Загалом вважає, що позивач невірно зазначила ІНФОРМАЦІЯ_9 відповідачем, оскільки ним має бути її племінник, син загиблого, якого конкретно стосується наслідок вирішення вказаного спору. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_9 є органом, який лише приймає заяву від особи, яка має право на отримання матеріальної допомоги внаслідок наявності підстав для отримання такої допомоги, у вказаному випадку загибелі військовослужбовця, а не розпоряджаються коштами, призначенням та розміром виплат. У зв`язку із зазначеним просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи Міністерства оборони України, ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вважає, що позивачем з незрозумілих підстав в якості відповідача зазначено РТЦК, тобто якими саме діями останніми було порушено її права. На день загибелі військовослужбовця, брата позивача, згідно вимог діючого на той час законодавства, ОСОБА_1 не мала права на отримання виплати в зв`язку із загибеллю брата. Уманський РТЦК не призначає виплати особам у зв`язку з загибеллю військовослужбовця, а лише відмовив позивачу у прийнятті відповідної заяви, але такі дії позивачем не оскаржувалися згідно вимог КАС України. Крім того, представник третьої особи підтримала факти, викладені в направленому до суду письмовому поясненні та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_6 ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив про те, що його довіритель є колишньою дружиною загиблого брата позивача ОСОБА_8 . Від їх шлюбу вона має сина ОСОБА_7 , 2010 року народження. Брат позивача одружився з його довірителем у 2010 році, тому його довірителю достовірно відомо, що раніше її колишній чоловік загиблий ОСОБА_8 проживав разом зі своїми батьками та двома рідними сестрами. Його батько помер у 2009 році, а мати у 2017 році і на момент смерті матері позивач була неповнолітня, тому її опікуном було визначено їх сестру ОСОБА_14 з якою позивач і проживала до свого повноліття, а потім позивач почала зустрічатися з ОСОБА_17 та переїхала проживати до нього, де і проживає до цього часу. Тобто після смерті батьків позивача, сім`я фактично припинила своє існування. У період з 04.06.2010 і до розлучення, а саме до 07.08.2011 сім`єю ОСОБА_8 була його дружина ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_16 . Вони дійсно проживали разом з батьками померлого, але мали окремий спільний бюджет, вели спільний побут, мали спільні права та зобов`язання один до одного. Позивач же, проживаючи за однією адресою, фактично проживала окремою сім`єю зі своїми батьками, а після смерті матері взагалі почала проживати окремо зі своїм співмешканцем. Тобто позивачем фактично не доведено факт спільного проживання однією сім`єю, як члена сім`ї зі своїм братом. У зв`язку з тим, що вони є рідними братом та сестрою, факт їх спорідненості та походження від одних батьків не потребує доведення, оскільки підтверджується свідоцтвами про їх народження, а факт їх спільного проживання однією сім`єю позивачем не підтверджений, оскільки не відповідає дійсності, тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що є тіткою позивача по матері, при цьому підтвердила, що після смерті матері позивача у 2017 році, остання навчалася у 11 класі і проживала зі своєю рідною сестрою ОСОБА_14 , яка оформила опікунство над нею. В подальшому позивач поїхала навчатися у м. Київ, де працював на будівництві і її загиблий брат ОСОБА_16 до часу, коли пішов добровольцем на війну. У період з 2017 року по 2021 рік вони знімали квартиру у Києві, брат допомагав позивачу матеріально, а потім позивач знову переїхала до своєї сестри, а їх батьківська хата була закрита.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою позивача по справі та загиблого ОСОБА_8 . З 1995 року вона проживає окремо, у зв`язку з тим, що вийшла заміж. Позивач навчалася у м. Києві, де і проживала під час навчання.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що є цивільним чоловіком позивача по справі, з якою спільно проживає з 2021 року. Брат позивача з 2017 року працював у м. Києві вахтовим методом, тому періодично приїздив в село. Між ними були добрі стосунки, вони постійно допомагали один одному, але спільного господарства не вели. Позивач до 2021 року проживала у м. Києві та в м. Монастрище разом з дочкою старшої сестри. Брат позивача постійно їй допомагав матеріально також він давав кошти на операцію.

Суд, вислухавши позивача та її представника позивача, представника відповідача, представників третіх осіб, допитавши свідків, та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових 32 формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пунктів 2 та 5 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, а також справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною 2 указаної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Даний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, Постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору

Відповідно до ст. 16-1 цього Закону право на призначення та отримання грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надані позивачем та досліджені в судовому засіданні докази, в тому числі пояснення свідків, в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні померлого ОСОБА_8 .

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є рідними братом та сестрою, зо підтверджується свідоцтвами про їх народження, серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, та серії НОМЕР_2 , виданим Лукашівською сільською радою Монастирищенського району Черкаської області, відповідно. Згідно цих свідоцтв батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є: батьком ОСОБА_9 , матір`ю ОСОБА_10 .

При цьому, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_12 , актовий запис про смерть № 01, та згідно свідоцтва про смерть № НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_13 , актовий запис про смерть № 03.

Згідно довідки виданої Лукашівським старостатом Монастирищенської міської ради Черкаської області від 15.03.2023 вих. № 52, ОСОБА_8 , 1982 року народження, дійсно був зареєстрований з 05 січня 1999 року в АДРЕСА_1 .

На підтвердження обставин, на які посилається позивач останнім подано до суду копію її заяви до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_5 та ІНФОРМАЦІЯ_10 про виплату їй відповідної виплати, у зв`язку зі смертю її брата ОСОБА_8 загиблого військовослужбовця, відповідно до п. 2 Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, та пакет документів, що підтверджують загибель ОСОБА_8 та направлений на адресу позивача ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого, сповіщення № 4/394 про те, що солдат ОСОБА_8 , 1982 року народження, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок мінометно-артилерійського обстрілу від травм, несумісних з життям поблизу н.п. Авдіївка, Донецької області.

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_10 від 17.04.2024 за вих. № 158 позивач ОСОБА_1 повідомлена про те, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі під час дії воєнного стану здійснюється відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців», постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 та наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45. Викладено перелік осіб, які мають право на отримання такої допомоги, а також повідомлено, що за її брата ОСОБА_8 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 була нарахована одноразова грошова допомога його сину ОСОБА_7 , 2010 року народження, який проживає в АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про народження НОМЕР_6 виданого 10.08.2010, де вказано, що ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_7 .

Відповідно до листа Департаменту соціального забезпечення Головного управління соціальної підтримки Міністерства оборони України від 12.09.2024 за № 220/13/7646 опрацьовано лист Головного управління військової юстиції щодо надання інформації про осіб, які зверталися за отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_8 та зазначено про те, що на адресу Департаменту надійшли документи від ОСОБА_6 (колишньої дружини військовослужбовця), яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , 2010 року народження, сина загиблого ОСОБА_8 щодо розгляду питання стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Згідно з висновком та доповіддю Черкаського ОТЦКСП: мати ОСОБА_10 померла в 2017 році; батько ОСОБА_9 помер в 2009 році; колишня дружина ОСОБА_11 шлюб розірвано в 2011 році, на дату загибелі в шлюбі не перебувала. Інших членів сім`ї (утриманців) не встановлено.

За результатами розгляду зазначених документів Комісією прийнято рішення про призначення сину загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 (Черкаський ОТЦКСП) одноразової грошової допомоги в сумі 15000000,00 грн. (протокол від 10.11.2023 № 345/168).

Також згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_14 від 27.07.2023 вих. № 6/8/6/3945 на ім`я директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, роз`яснено, що згідно наданих документів єдиним, хто має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі військовослужбовця ОСОБА_8 є його син ОСОБА_7 , 2010 року народження. Інших, визначених чинним законодавством осіб, які б мали право на отримання вказаної допомоги, не встановлено.

Крім того, до матеріалів справи представником третьої особи Міністерства оборони України додано Доповідь про результати проведеної роботи щодо встановлення осіб, які можуть звернутися за одноразовою грошовою допомогою, витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.11.2023, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_5 щодо грошових нарахувань загиблого солдата ОСОБА_8 , грошовий атестат та заяву ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про отримання останнім одноразової грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю його батька військовослужбовця ОСОБА_8 .

Будь-яких інших доказів сторонами справи не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі ОСОБА_1 є повнолітньою та працездатною особою, яка з 2022 року проживає в цивільному шлюбі згідно пояснень свідків, в тому числі і її цивільного чоловіка, яка після смерті своїх батьків перебувала під опікою старшої сестри, з якою проживала та знаходилася на її утриманні. Зі слів позивачки, а також згідно позовної заяви, загиблий брат позивача ОСОБА_8 періодично надавав позивачу матеріальну допомогу, але доказів того, що така матеріальна допомога була єдиною і будь-яких інших доходів позивач не мала, остання не надала.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази щодо розміру доходу ОСОБА_8 , отриманого ним у період, за який позивач у справі ставить питання щодо встановлення факту, а також щодо розміру постійної, щомісячної допомоги позивачу з боку загиблого. Співвідношення розмірів допомоги, яку позивач отримувала від ОСОБА_8 та інших одержуваних нею доходів судом не встановлено і можливість встановити таке співвідношення відсутня, оскільки такі докази позивачем не подані.

Судом встановлено, що допомога загиблого брата, яку останній за життя надавав сестрі, не носила постійного характеру, також відсутні докази сплати саме братом позивача коштів на утримання орендованого житла та взагалі наявності договору оренди, його проживання в квартирі разом із позивачкою. З показів свідків слідує, що ОСОБА_8 , як рідний брат, надавав матеріальну допомогу своїй сестрі та іноді приїздив у батьківську хату, де він зареєстрований та де зареєстрована позивачка по справі, але зі слів свідків, позивач проживає окремо зі своїм співмешканцем. Тобто, якщо перебуваючи у відпустках чи у вихідні дні за місцем свого проживання, загиблий і надавав матеріальну допомогу для господарських цілей, то він у цей період також проживав у будинку та харчувався, користувався комунальними послугами тощо. Взагалі до матеріалів справи не додано жодного доказу, щодо постійного місця проживання померлого ОСОБА_8 до часу його мобілізації.

Отже, з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів відсутні підстави для висновку, що матеріальна допомога ОСОБА_8 позивачу по справі ОСОБА_1 була постійним, єдиним і основним джерелом засобів до існування позивача.

Аналізуючи зміст позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю позивачки та її рідного брата ОСОБА_8 , суд зазначає наступне.

Цивільним законодавством України передбачені випадки виникнення в особи цивільних прав та обов`язків у разі встановлення факту її проживання однією сім`єю з іншою особою.

Так, відповідно до ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі №1- 8/99 зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Поняття «проживання однією сім`єю» та «член сім`ї» не є тотожними.

Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи ОСОБА_21 зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Разом із цим слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Крім цього, згідно ст. 1264 ЦК України, четверту чергу права на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Як вбачається з позовної вимоги, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю її з рідним братом з метою підтвердження її права на отримання відповідних виплат як члена сім`ї загиблої особи, відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема як жінка, з якою загибла особа проживала однією сім`єю, але не перебувала у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Однак, в даному випадку встановлення цього факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу суперечить моральним засадам суспільства оскільки це може бути пов`язано лише з відносинами, які притаманні подружжю та є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно тощо.

Крім цього, дана категорія справ не відноситься до справ про спадкування, а отже і з цієї підстави неможливо встановлення такого факту проживання однією сім`єю позивачки з рідним братом.

Відповідно до матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається, що позивач та її загиблий брат зареєстровані в одному будинку, в якому спільно проживали разом зі своїми батьками до їх смерті, тобто до 2017 року, та дійсно мали спільні права та обов`язки, що ніким не заперечується та не потребує доведення, оскільки не має значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Разом з тим, з урахуванням зазначених норм закону та наведених вище підстав суд вважає, що факт проживання однією сім`єю позивача із загиблим не може бути встановлений, а тому в задоволенні такої позовної вимоги необхідно відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повністю відмовити в задоволенні позову, то відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати слід покласти на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 293, 315, 316, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 18.07.2025.

Суддя: Р. В. Піньковський