Справа № 463/6178/25
Провадження № 2/463/1900/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 818225518 від 01.09.2020 року у розмірі 57730,71 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.09.2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем у формі електронного документа з використанням електронного підпису було укладено електронний кредитний Договір № 818225518. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту складає 18580,0 гривень, строк кредиту 30 днів. Строк кредиту вказаний у п.1.2 Договору продовжується у порядку та на умовах визначених у Розділі 4. Зазначає, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит у розмірі 18580,0 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. Водночас, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконала. Вказує, що 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 та додаткові угоди до нього, згідно з умовами яких клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором щодо відповідача. Окрім цього, 05.08.2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 05/0820-01 та додаткові угоди до нього, згідно з умовами яких клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором щодо відповідача. В подальшому, 04.06.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором щодо відповідача. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором Товариство повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Стверджує, що загальний розмір заборгованості за цим кредитним договором становить 57730,71 гривень, з яких: 16417,01 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 41313,70 гривень - заборгованість за відсотками. Як новий кредитор у зобов`язанні дану суму просить стягнути у примусовому порядку.

Відповідач не погодилася та через повноважного представника подала відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. Вказує, що позивач є неналежним стягувачем у зобов`язанні, оскільки докази оплати за Договорами факторингу, укладеними між позивачем та факторами на час або після його укладення, тобто докази, які б підтверджували належність виконання сторонами договору своїх зобов`язань відсутні. В свою чергу, станом на 28.11.2018 року та 20.08.2020 року у ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» не існувало право вимоги до відповідача, оскільки кредитний договір було укладено лише 01.09.2020 року, тобто більше ніж через один рік після укладення первісного договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір факторингу права вимоги є похідних від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Окрім цього вказує, що позивачем нараховані відсотки за користування кредиту поза межами строку кредитування договорів, відтак такі вимоги є необґрунтованими. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом визначеного в додатковій угоді від 01.11.2020 року, зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. На підставі викладеного, вимоги позивача вважає безпідставними, просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,0 гривень.

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався, при цьому представник позивача подала додаткові письмові пояснення, в яких навела аргументи, аналогічні мотивам позову, зазначила, що обставини викладені відповідачем у відзиві є необґрунтованими та жодним чином не спростовують позовних вимог та наявності у відповідача заборгованості перед позивачем. Акцентувала увагу на те, що розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи, позивач є новим кредитором у зобов`язанні, перехід права вимоги відбувся належним чином та підтверджується матеріалами справи.

Позовна заява поступила до суду 07.07.2025 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 14.07.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи.

Оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання.

Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.

Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.

Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, представник відповідача - адвокат Калінін С.К. у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи приводити у відсутності сторони відповідача, проти позовних вимог заперечує, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи у відсутності сторін, ухваливши рішення.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 02.09.2025 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01.09.2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 818225518, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором (а.с.18-32, 37-39).

Згідно з п.1.1 Договору, на умовах встановлених договором Товариство надає позичальнику кредит без конкретної споживчої мети у розмірі 18580,0 гривень на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Відповідно до п.1.2 строк кредитної лінії 30 днів. На період строку кредиту нарахування відсотків здійснюється за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,24% від суми кредиту за кожний день користування (п.1.3 Договору).

Згідно з п.1.4 Договору у випадку користування Кредитом понад строк встановлений п.1.2, умови щодо нарахування відсотків скасовуються і до взаємовідносин застосовується Базова процентна ставка у розмірі 1,70% від суми кредиту за кожний день користуванням ним, відповідно до чого позичальник зобов`язаний сплатити різницю між фактично сплаченими відсотками за Дисконтною ставкою та нарахованою Базовою ставкою за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення). Базова процентна ставка не застосовується у строк визначений п.1.2, за умови, якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70% від суми кредиту за кожен день користування ним. У всіх інших випадках нарахування відсотків здійснюється згідно з п.1.4 Договору.

Відповідно до п.4.2 Договору строк дії Договору передбачений п.1.2 може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору діють до повного їх виконання.

ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало відповідачу ОСОБА_1 кошти в сумі 18580,0 гривень згідно договору № 818225518 від 01.09.2020 року, що підтверджується платіжним дорученням від 01.09.2020 року (а.с.17).

Судом також встановлено, що 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01 та Додаткові угоди до нього, згідно якими фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за яким настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнтові (а.с.76-88).

05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 05/0820-01 та Додаткові угоди до нього, згідно з умовами яких клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 818225518 від 01.09.2020 року (а.с.67-75).

В подальшому, 04.06.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором № 818225518 від 01.09.2020 року (а.с.59-66).

Відповідно до Виписки з особового рахунку за кредитним договором № 818225518 від 01.09.2020 року та розрахунку заборгованості, станом на 25.06.2025 року загальний розмір заборгованості за цим кредитним договором становить 57730,71 гривень, з яких: 16417,01 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 41313,70 гривень - заборгованість за відсотками (а.с.46-49).

З метою стягнення цих коштів в примусовому порядку позивач звернувся до суду з цим позовом.

Водночас, суд зауважує, що межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Так, відповідно до ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що «ніхто не може передати більше прав, ніж має сам».

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, від 04.12.2018 у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100), від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19.

При цьому, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012).

Суд погоджується з аргументами представника відповідача щодо неналежності в даній справі позивача з оглядну на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 був укладений 01.09.2020 року. Натомість перший договір факторингу 28/1118-01, за яким ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», був укладений 28.11.2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року.

Умовами договору факторингу від 28.11.2018 року передбачено право вимоги - право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з Боржника, які виникли на підставі Договору позики.

В свою чергу, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» не могло передати не виникле право вимоги ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» згідно укладеного договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, знову ж таки до укладення кредитного договору між первісним кредитором та ОСОБА_1 , а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» позивачу згідно договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року.

Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що договір факторингу був укладений між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 28.11.2018 року, тобто до моменту виникнення у первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики, укладеним між ними 01.09.2020 року, при цьому умови договору факторингу не передбачали передачу права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (останнього клієнта) заборгованості за договором позики № 818225518 від 01.09.2020 року у розмірі 57730,71 гривень, оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення, що призвело до порушення укладення всіх наступних договорів факторингу та відступлення прав вимоги.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 818225518, що був укладений 01.09.2020 року від первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до позивача, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості із відповідача на користь позивача, тобто позов до задоволення не підлягає.

Відповідач у зв`язку із захистом своїх прав понесла судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,0 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно зі ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як встановлено судом, між відповідачем та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» укладено договір б/н/26 від 15.07.2025 року (далі Договір) про надання професійної правничої допомоги, відповідно до умов якого Бюро бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу по справі № 463/6178/25 в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

У Розділі 3 Договору сторони погодили гонорар, умови та порядок розрахунків.

Сторонами також погоджено рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди).

Відповідно до Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 29.07.2025 року, вбачається, що правова допомога полягала у наданні усної консультації, вивченні та аналізі позовної заяви; підготовка, оформлення та подання відзиву, вартістю 7000,0 гривень.

Зазначені вище докази в матеріалах справи свідчать про реальність надання ОСОБА_1 - Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» правничої допомоги в рамках укладеного між ними договору.

Одночасно суд зауважує, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, враховано те, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову; взято до уваги критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, предмету спору та фінансового стану обох сторін.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відтак, із урахуванням складності справи, яка віднесена до категорії малозначних справ, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи (усної консультації, вивченні, аналізі позовної заяви та подання відзиву), значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи адвоката, зазначені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,0 гривень є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу співмірності розподілу судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, суд з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), заперечення сторони позивача, вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000,0 гривень відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати в силу вимог пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.10, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,0 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», місцезнаходження: 01024, м.Київ, вул.Рогнідинська,4А, офіс 10, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Суддя Грицко Р.Р.