Справа № 463/8918/21 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/452/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Підлужного В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 07 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Львівгаззбут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення зі згаданого відповідача заборгованості за послуги газопостачання квартири АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач, станом на 01.06.2021 року у розмірі 30 282 грн. 80 коп., 6 419 грн. 95 коп. інфляційних втрат та 3 % річних в розмірі 2 650 грн. 78 коп., а також 2 270 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідач є споживачем природного газу, постачальником якого є ТОВ "Львівгаззбут", і правовідносини між згаданими сторонами регулюються Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2004 року № 476; надалі «Правила»). А з 27.11.2015 року відносини, які виникають між постачальником та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 30.09.2015 року № 2496 (надалі «Правила постачання»).

Однак, відповідач не оплачував повністю вартість спожитого ним газу, в результаті чого у нього виникла заборгованість, яка і є предметом позовних вимог (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням позов ТОВ «Львівгаззбут» до ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» заборгованості за послуги газопостачання у загальному розмірі 39 353 грн. 54 коп., що включає в себе: основну заборгованість в розмірі 30 282 грн. 80 коп., інфляційні втрати в розмірі 6 419 грн. 95 коп. та 3 % річних в розмірі 2 650 грн. 78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» судові витрати в розмірі 2 270 грн. (а.с. 88-90).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Стверджує, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф в Україну відповідач з метою безпеки змушений був виїхати з малолітнім сином за межі України, а тому й не міг отримувати судові повістки з викликом до суду.

Також стверджує, що викликів до суду не отримував і представник відповідача.

Звертає увагу на те, що у відзиві на позов зазначалося, що по заборгованості до 01.08.2018 року «минули строки позовної давності на її включення до загальної суми заборгованості в розмірі 30 282 грн. 80 коп.».

Також звертає увагу на те, що між сторонами відсутній будь-який договір на постачання природного газу, а відтак вважає, що між сторонами «не визначались умови відповідальності за несвоєчасну оплату спожитого газу».

Вважає, що позивачем при розрахунку боргу відповідача не було враховано ту обставину, що на підставі судового наказу від 27 жовтня 2020 року по справі № 463/7523/20 (який у подальшому судом було скасовано) в рахунок погашення загальної суми заборгованості за послуги газопостачання з відповідача вже було стягнуто 1 077 грн. 60 коп., що стверджується наявним у матеріалах справи меморіальним ордером від 11 травня 2021 року (а.с. 101-102).

Представник позивача, отримавши апеляційну скаргу відповідача, подав до суду письмові пояснення на неї, у яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін (а.с. 124-129).

07 квітня 2025 року ухвалою Львівського апеляційного суду справу було призначено до розгляду на 09 червня 2025 року (а.с. 113), про що належним чином повідомлено ТОВ «Львівгаззбут» ще 09 квітня 2025 року, явку представника якого в судове засідання визнано обов`язковою (а.с. 115-118).

Представник ТОВ «Львівгаззбут», будучи належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи ще 09 квітня 2025 року, лише 06 червня 2025 року подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату з посиланням на те, що він приймає участь в іншому судовому засіданні (а.с. 137-140), у зв`язку з чим апеляційний розгляд справи було відкладено на 01 вересня 2025 року, про що належним чином повідомлено представника ТОВ «Львівгаззбут» ще 10 червня 2025 року, явку якого в судове засідання визнано обов`язковою (а.с. 143-146).

В свою чергу, представник відповідача (апелянта) подав до суду свої пояснення з розрахунком заборгованості відповідача, з якого вбачається, що відповідач фактично визнає наявність у нього боргу перед позивачем станом на 01 червня 2021 року у розмірі 11 541 грн. 54 коп., а також 1 707 грн. 42 коп. інфляційних втрат за період з 01.08.2018 року по 01.06.2021 року та 677 грн. 30 коп. трьох процентів річних від простроченої суми, а тому вважає, що «остаточно стягненню за послуги газопостачання підлягає 12 848 грн. 66 коп.» (а.с. 148-151). До згаданих вище пояснення та розрахунків долучено докази направлення їх позивачу (а.с. 148).

Від позивача (ТОВ «Львівгаззбут») жодних спростувань, контррозрахунків тощо на згадані вище розрахунки апелянта до суду не надійшло.

Більше того. Представник ТОВ «Львівгаззбут», будучи належним чином повідомленим про відкладення на його клопотання апеляційного розгляду справи ще 10 червня 2025 року, 29 серпня 2025 року повторно подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату також з посиланням на те, що він приймає участь в іншому судовому засіданні (а.с. 154-158).

За наведених вище обставин в їх сукупності колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності сторін та їхніх представників на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, задоволення позовних вимог у повному обсязі суд мотивував тим, що заборгованість відповідача стверджується долученим до позовної заяви розрахунком і відповідач не подав до суду доказів оплати ним наданих йому позивачем послуг з газопостачання.

Колегія суддів вважає, що вищенаведені висновки суду зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а відтак такі не відповідають обставинам справи, а також нормам матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Матеріалами справи стверджується наступне.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем до позовної заяви долучено довідку про «фінансовий стан» абонента ОСОБА_2 , згідно якої станом кінець червня 2021 року його заборгованість перед позивачем складає 30 828 грн. 80 коп. (а.с. 5), а розрахунок інфляційних втрат в розмірі 6 419 грн. 95 коп. та 3 % річних в розмірі 2 650 грн. 78 коп. наведено у позовній заяві.

Відповідач подав до суду Відзив на позов, у якому (зокрема) звертається увага на те, «що по заборгованості до 01.10.2018 року минули строки позовної давності на її включення до загальної суми заборгованості в розмірі 30 282 грн. 80 коп.» (а.с. 56-57).

Крім того, відповідачем до суду було подано також і копію пенсійного посвідчення, з якої вбачається, що відповідач є особою з 2 групою інвалідності загального захворювання (а.с. 48).

В свою чергу, позивач подав до суду Відповідь на відзив ОСОБА_2 на позовну заяву, у якому містяться взаємовиключні твердження, а саме:

1)про те, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки вже звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, який судом було видано, однак у подальшому скасовано;

2)про те, що «розрахунок заборгованості Відповідача здійснено позивачем в межах строків позовної давності…: за період з серпня 2018 року по червень 2021 року» (а.с. 24-29).

В той же час, в оскаржуваному рішенні судом не наведено доводів стосовно аргументів сторін з посиланням на строки позовної давності.

Як вже зазначалося вище, позовна вимога про стягнення з відповідача 30 828 грн. 80 коп. основної заборгованості позивачем обґрунтовується довідкою про «фінансовий стан» абонента ОСОБА_2 , згідно якої станом кінець червня 2021 року його заборгованість перед позивачем складає 30 828 грн. 80 коп. (а.с. 5).

В той же час, у згаданій вище довідці про «фінансовий стан» наведено нарахування боргу починаючи лише з січня 2019 року, а інформація про «формування» цього боргу до початку січня 2019 року є відсутньою.

Незважаючи на доводи відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності, відповідачем так і не було подано до суду повного розрахунку боргу в сумі 30 828 грн. 80 коп., оскільки довідка про фінансовий стан містить розрахунок боргу лише за період з січня 2019 року по червень 2021 року включно на загальну суму 7 562 грн. 97 коп. (графи «нарахування» і «до оплати»).

30 828 грн. 80 коп. - 7 562 грн. 97 коп. = 23 265 грн. 83 коп.

Інформація про те, як і коли (за який період) сформувався у відповідача борг на вищезгадані 23 265 грн. 83 коп. у матеріалах справи відсутня, що унеможливлює висновки суду про можливість застосування до спірних правовідносин норм права, які регламентують строки позовної давності.

В той же час, як вбачається з пояснень представника апелянта та долучених до них розрахунків, сторона відповідача визнає наявність заборгованості по оплаті за надані послуги з газопостачання квартири відповідача за період станом на 01.06.2021 року у розмірі 11 541 грн. 54 коп. (а.с. 148-149)

Відтак, за наведених вище обставин в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 30 828 грн. 80 коп. основної заборгованості перед позивачем підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення, а саме: про стягнення з відповідача на користь позивача 11 541 грн. 54 коп. основної заборгованості за період з 01 серпня 2018 року по 30 червня 2021 року включно (що більше від згаданих вище 7 562 грн. 97 коп.), оскільки приходить до висновку про те, що у стягненні решти заборгованості в сумі 19 287 грн. 26 коп. (30 828 грн. 80 коп. - 11 541 грн. 54 коп.) слід відмовити за її недоведеністю позивачем шляхом подачі до суду відповідного розрахунку «формування» цієї заборгованості.

Як вбачається з наявних у позові розрахунків втрат від інфляції та трьох процентів річних, в основу цих розрахунків покладено наявність у відповідача боргу у сумі 30 282 грн. 80 коп. постійно починаючи з серпня 2018 року (а.с. 2), що суперечить змісту долученої самим позивачем до цієї позовної заяви довідки про «фінансовий стан», згідно якої заборгованість у згаданому розмірі (30 282 грн. 80 коп.) у відповідача виникла лише починаючи з лютого 2021 року, а (наприклад) станом на січень 2019 року сам позивач зазначає таку заборгованість у розмірі лише 24 607 грн. 72 коп. (а.с. 5).

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що і в цій частині оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Як вже зазначалося вище, представник позивача проігнорував явку в суд апеляційної інстанції (яку згаданим судом було визнано обов`язковою), так само, як проігнорував розрахунки боргу, які були поданими до суду апеляційної інстанції відповідачем.

За наведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягають до задоволення лише частково, а саме у розмірі, який визнається самим відповідачем: 1 707 грн. 42 коп. інфляційних втрат за період з 01.08.2018 року по 01.06.2021 року та 677 грн. 30 коп. трьох процентів річних від простроченої суми.

Самим позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог до позовної заяви долучено копію ухвали суду від 30 квітня 2021 року, з якої вбачається, що 27 жовтня 2020 року судом за заявою ТОВ «Львівгаззбут» було видано судовий наказ про стягнення з відповідача 27 678 грн. 19 коп. заборгованості на надані послуги з газопостачання його квартири, а також 4 128 грн. 96 коп. інфляційних втрат та 3 % річних в розмірі 1 944 грн. 96 коп. (справа № 463/7523/20; а.с. 7).

Ще на стадії розгляду даної справи судом першої інстанції відповідачем було подано до суду фотокопію меморіального ордеру, з якої вбачається, що 11 травня 2021 року з ОСОБА_2 було стягнуто 1 077 грн. 60 коп. в рахунок погашення заборгованості по справі № 463/7523/20 (а.с. 51).

Згаданий вище меморіальний ордер позивачем жодним чином не спростовано і ним він не оспорюється.

В той же час, як вбачається зі згаданої вище ухвали суду від 30 квітня 2021 року у справі № 463/7523/20, судовий наказ від 27 жовтня 2020 року, виданий у цій справі за заявою ТОВ «Львівгаззбут», було скасовано з роз`ясненням ТОВ «Львівгаззбут» його права на звернення до суду в порядку позовного провадження, що він і зробив, пред`явивши позов до ОСОБА_2 про стягнення з останнього вищезгаданої заборгованості.

(11 541 грн. 54 коп. основного боргу + 1 707 грн. 42 коп. інфляційних втрат + 677 грн. 30 коп. три проценти річних) - 1 077 грн. 60 коп. стягнутих по судовому наказу, який було скасовано = 12 848 грн. 66 коп., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому колегія суддів приходить до висновку про те, що у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

Підпунктом «в» пункту 4 частини 1 ст. 382 ЦПК України встановлено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подачу до суду позовної заяви позивачем було сплачено 2 270 грн. судового збору (а.с. 11).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову становить 39 353 грн. 54 коп., однак колегія суддів прийшла до висновку про те, що до задоволення підлягає лише 32,65 % заявлених позовних вимог, а саме 12 848 грн. 66 коп.

32,65 % від сплачених позивачем 2 270грн. судового збору становить 741 грн. 14 коп.

Відповідач, як особа з інвалідністю 2-ої групи (а.с. 48), у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, а тому 741 грн. 14 коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок держави.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2025 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 39 353 грн. 54 коп. заборгованості по оплаті за послуги з газопостачання.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 39 353 грн. 54 коп., що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 39 353 грн. 54 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , частково задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 07 березня 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут»12 848 (дванадцять тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 66 коп. наявної станом на 30 червня 2021 року заборгованості по оплатіза послуги газопостачання квартири АДРЕСА_1 , яка складається з основного боргу, а також інфляційних втрат та трьох процентів річних від прострочених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за їх недоведеністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» 741 (сімсот сорок одну) грн. 14 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 01 вересня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.