06.08.2025 Єдиний унікальний номер 205/6924/25
Провадження 2/205/3504/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Ю. О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 17,5 м.кв., загальною площею 33,2 м.кв., в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 20.05.1994 Другою дніпропетровської державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-2128 після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 , його рідна мати, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого АТ «Дніпровськпромстрой» 28.09.1993 року, тобто по 1/2 частині кожному. Спірна квартира є однокімнатною, житловою площею 17,5 м.кв., загальною площею 33,2 м.кв., згідно технічного паспорту на квартиру від 25.02.2025. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, не залишивши заповіту, та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини вказаної квартири. У встановлений законом термін спадщину прийняла дружина померлого його мати ОСОБА_2 , оскільки проживала разом зі спадкодавцем на момент його смерті за однією адресою. Інші спадкоємці за законом та заповітом відсутні і будь-який спір про право відсутній. ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_2 померла та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Згідно з заповітом, посвідченим 20.05.1994 року Другою дніпропетровської державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-2128 усе своє майно ОСОБА_2 заповіла йому. У встановлений законом шестимісячний термін з дня відкриття спадщини він не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак прийняв спадщину, оскільки постійно проживав однією сім`єю разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 за однією адресою на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці за законом та заповітом відсутні і будь-який спір про право відсутній. Його мати ОСОБА_2 , після смерті чоловіка залишилась незахищеною і хворою людиною похилого віку, страждала на ішемічну хворобу серця, кардіосклероз атеросклеричний, серцеву недостатність, гіпертонічну хворобу II ступеню та мешкала вона одна на 2-му поверсі багатоквартирного будинку, тому потребувала допомоги і опіки. У зв`язку з цим, він опікувався матір`ю, однак, стан її здоров`я швидко погіршувався і з січня 2017 року вона стала лежачою хворою. В зв`язку з цим, 01 січня 2017 року він остаточно переселився до неї в квартиру, оскільки мати потребувала постійного денного і нічного догляду. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, який складався з його заробітної плати, доходів від підробітків та пенсії матері, купували за спільні кошти харчі, одяг та ліки. Вони допомагали і опікувались одне одним та жили однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Смерть матері настала у вказаній квартирі, звідки він і поховав її. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н. С. від 05.03.2025 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. Отже, на теперішній час він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки він, проживаючи зі спадкодавцем ОСОБА_2 , однією сім`єю, не був зареєстрований з нею за однією адресою, тому він змушений звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою судді від 12 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та витребувано від Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 63032327, номер у нотаріуса 765/2018, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 28 липня 2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 28 липня 2025 року клопотання представника позивача про виклик свідків залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 28 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, однак надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, в якій також зазначили, що заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, однак представником відповідача ОСОБА_4 , було подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Дніпровської міської ради.

Державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Н. С. на виконання ухвали судді від 12.05.2025 надала копію спадкової справи № 756/2015 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , а також просила суд розглянути справу за відсутністю представника нотаріальної контори та винести рішення на свій розсуд, про що зазначила у відповідному супровідному листі, який долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 вересня 1993 року, виданого АТ «Дніпровськпромстрой» згідно з розпорядженням (наказом) № 374 від 28.09.1993, що підтверджується копією вказаного свідоцтва від 28.09.1993, яка долучена до матеріалів справи.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 1978 року, що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 0 від 18.02.2025.

Позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідним сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , 30 вересня 1980 року позивач ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_7 та після реєстрації шлюбу отримав прізвище « ОСОБА_8 ».

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 692 від 21.01.2002, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Згідно листа начальника відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 27.02.2025 № 14/5-2131 ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 16.10.1978 по 18.03.2002. Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_3 становить 1 особа ОСОБА_2 , була зареєстрована з 19.07.1977 по 12.10.2017.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 27.06.2017 зроблено відповідний актовий запис № 1216, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 .

За життя ОСОБА_2 склала заповіт від 20 травня 1994 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Гуніним О. В. за реєстровим № 4-2128, за змістом якого ОСОБА_2 усе належне їй майно заповідала позивачу ОСОБА_1 .

З копії матеріалів спадкової справи №756/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 вбачається, що 22 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_2 .

Згідно листа начальника відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 28.02.2025 № 14/5-2186 ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 19.07.1977 по 12.10.2017. Інші зареєстровані особи за вказаною адресою на день смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) відсутні.

05 березня 2025 року до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори звернувся представник ОСОБА_1 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності Кучер О. В., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину або видачу постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

05 березня 2025 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н. С. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропущено шестимісячний термін на прийняття спадщини та останній не був зареєстрований разом із померлою на день її смерті, тобто фактично спадщину не прийняв.

Як вбачається з акту обстеження домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 від 10 квітня 2025 року, складеного мешканцями квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , та затвердженого начальником дільниці КП «Жилсервіс-5» ДМР, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 01.01.2017 та до теперішнього часу. До 26.06.2017 за вказаною адресою проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Отже, судом встановлено, що рідній матері позивача та її чоловікові належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді зазначеної квартири, яку ОСОБА_2 фактично прийняла, як спадкоємиця першої черги, яка фактично проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповідала усе належне їй майно позивачу, а після її смерті відкрилась спадщина у вигляді спірної квартири в цілому.

Позивач фактично прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті матері, оскільки проживав разом із нею станом на момент смерті, однак, оскільки не був зареєстрований за адресою мешкання ОСОБА_2 державним нотаріусом було відмовлено у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Отже, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права у позасудовому порядку та від встановлення факту його постійного проживання з померлою спадкодавицею ОСОБА_2 залежить реалізація спадкових прав позивача, а саме виникнення права на спадкування спірної квартири після смерті його рідної матері.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

Згідно пункту 23 цієї Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 23 цієї Постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Виходячи із положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проживання повинно бути постійним, тобто носити тривалий характер, і не припинитися перед смертю спадкодавця, що є передумовою прийняття спадщини, якщо спадкоємець не відмовився від спадщини.

За таких обставин судом при вирішенні даного питання для ухвалення обґрунтованого та мотивованого рішення, має бути досліджено та встановлено постійне місце проживання спадкодавця до моменту смерті, оскільки факт реєстрації та/або проживання сторони спору разом зі спадкодавцем за день до смерті спадкодавця заперечуватиме такий елемент змісту презумпції, як постійність проживання.

При цьому, під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26 квітня 2023 у справі № 204/1052/20.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 разом із померлою спадкодавицею ОСОБА_2 , в тому числі і на момент смерті останньої, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання підлягають задоволенню.

Крім того, згідно ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268)

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Як вбачається з матеріалів справи, ніхто зі спадкоємців свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 не отримав, однак його дружина ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом із ОСОБА_3 .

Так само ніхто зі спадкоємців не отримав і свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , однак її син позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину у вигляді спірної квартири в цілому, оскільки фактично проживав із ОСОБА_2 на момент її смерті і факт їхнього спільного проживання установлений судом.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом роз`яснень абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Так, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартиру, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Так, якщо за життя спадкодавець набув права власності на квартиру, житловий будинок, тощо, то спадкоємець також набуває права власності у порядку спадкування.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Належними відповідачами у спорах щодо спадкування права власності на нерухоме майно є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Так, Верховний Суд України 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними».

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечувалось сторонами, що померлій ОСОБА_2 належала спірна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності та частина успадкована після смерті її чоловіка ОСОБА_3 ) та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вказаної квартири.

Позивач ОСОБА_1 має право на спадкування зазначеного спадкового майна на підставі заповіту, складеного ОСОБА_2 20 травня 1994 року. Вказаний заповіт є чинним на момент відкриття спадщини.

Тобто, позивач ОСОБА_1 фактично отримав у спадщину спірну квартиру, однак на теперішній час оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позбавлений можливості, у зв`язку з пропущенням встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутності документів на підтвердження спільного проживання з померлою ОСОБА_2 , тому суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача внаслідок чого задовольняє його позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно, що, відповідно до ст. 392 ЦК України, забезпечить захист його невизнаного права власності на це майно.

У зв`язку з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом також підлягають задоволенню.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом, посвідченим Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-2128 після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ;

відповідач Дніпровська міська рада, , місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75;

третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, , місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Радистів, буд. 8;

Суддя Костромітіна О. О.