Справа №569/7874/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - позивач), діючи через свого представника Латіну І.С., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором № 16.09.2024-100001759 від 16 вересня 2024 року в розмірі 73 200 грн 00 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами 16 вересня 2024 року укладено Кредитний договір (оферти) № 16.09.2024-100001759. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 24 000 грн 00 коп., строком на 140 днів, зі сплатою процентів, комісії. Відповідно до квитанції про перерахунок коштів 16 вересня 2024 року відповідачем отримано кредитні кошти у розмірі 24 000 грн 00 коп. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі.

В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 73 200 грн 00 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24 000 грн 00 коп., по процентам в розмірі 33 600 грн 00 коп., по комісії в розмірі 3 600 грн 00 коп. та неустойки в розмірі 12 000 грн 00 коп.

23 червня 2025 року представником відповідача Борзовим Я.Е. подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві вказує, що доказів про відкриття рахунку та емітування картки на ім`я ОСОБА_1 позивачем не надано. За відсутності належних та достатніх доказів не можливо встановити перерахування коштів позивача саме відповідачу. Не надано позивачем і доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення». За таких обставин позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачу на його рахунок.

Крім того, позивачем не надано виписки по рахунку, що не дає можливість перевірити правильність розрахунків по кредиту, зокрема відсутні відомості про рух коштів по такому рахунку з дня надання кредитних коштів по день остаточного розрахунку, наданого суду.

Неможливо встановити дійсний розмір нарахованих відсотків, зокрема період, оскільки відповідно до умов договору строк кредитного договору (з урахуванням приєднаного до позовної заяви додаткового договору) закінчився 03 лютого 2025 року. Відтак, за відсутності розрахунків заявленої заборгованості, позивачем не обґрунтовано та не доведено розмір цієї заборгованості.

За умовами кредитного договору процентна ставка відсотків річних - 300,86 %, реальна річна процентна ставка відсотків річних - 6469,12 %. Розмір заборгованості, нарахований позивачем, є непропорційно великою сумою компенсації, не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов.

Також, позивачем не доведено надання додаткових послуг, пов`язаних із наданням кредиту, а тому вимоги щодо стягнення комісії за таку послугу не підлягають задоволенню.

І не підлягає до стягнення неустойка, оскільки у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2025 року ОСОБА_1 поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву і прийнято відзив на позовну заяву.

30 червня 2025 року представник позивача Ларіонов К.О. подав відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити.

У відповіді на відзив вказав, що відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору.

Натомість, видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією №511339151 від 16 вересня 2024 року, яка є первинним платіжним документом.

Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу - Liqpay, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.

До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору №16.09.2024-100001759, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору №16.09.2024-100001759), підписані одноразовим ідентифікатором «Е777», які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача, а саме: 4441-11ХХ-ХХХХ-0310. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею, якою володіє виключно банк-емітент картки.

Натомість, зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідача не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку 4441-11XX-XXXX-0310, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача.

ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру. Відповідачем власного розрахунку суду не надано.

Щодо відповідності процентної ставки кредитного договору до норм чинного законодавства вказує, що пункт 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначає максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати 1 %. Відповідно до умов кредитного договору, розмір денної процентної ставки складає 1%, що відповідає вимогам чинного законодавства, отже нарахування процентів за даною процентною ставкою є легітимним та застосовним.

Щодо комісії вказує, що вона пов`язана із наданням послуги, а саме перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу.

Щодо неустойки зазначає, що Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень.

На підставі змін, за договорами укладеними з 24 січня 2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений 16 вересня 2024 року, тобто після набуття чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною.

У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. В позовній заяві представник позивача Латіна І.С. та у відповіді на відзив представник позивача Ларіонов К.О. просили проводити розгляд даної справи за відсутності представника позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду, враховуючи, що його місце проживання невідоме, був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 16 вересня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 укладений Кредитний договір № 16.09.2024-100001759, відповідно до якого 16 вересня 2024 року останньому надано кредит в розмірі 24 000 грн 00 коп. на 140 днів з дати його надання, по 02 лютого 2025 року, зі сплатою процентів у розмірі 1% за день користування кредитом. Також, умовами Договору передбачено сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту, у сумі 3 600 грн 00 коп. та неустойки за невиконання/неналежного виконання зобов`язання в розмірі 240 грн 00 коп. за кожен день порушення.

16 вересня 2024 року відповідач отримав кредит в розмірі 24 000 грн 00 коп., що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 11 квітня 2025 року №33-1104, відповідно до якого 16 вересня 2024 року на платіжну картку НОМЕР_1 перераховано кошти на суму 24 000 грн 00 коп., номер транзакції в системі iPay.ua 511339151, призначення платежу видача за договором кредиту № 16.09.2024-100001759.

Відповідно до Каркти субконто та Довідки-розрахунку про стан заборгованості за Кредитним договором № 16.09.2024-100001759 від 16 вересня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору складає: 24 000 грн 00 коп. основний борг; 33 600 грн 00 коп. проценти; 3 600 грн 00 коп. комісія; 12 000 грн 00 коп. неустойка, загалом 73 200 грн 00 коп. Проценти нараховані за період з 16 вересня 2024 року по 02 лютого 2025 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Судом встановлено, що 16 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 16.09.2024-100001759. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування. Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» виконало взяті на себе зобов`язання, натомість відповідач умови Договору належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків, поданих позивачем, складається, зокрема, з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24 000 грн 00 коп., заборгованості по процентам в розмірі 33 600 грн 00 коп. та заборгованості по комісії в розмірі 3 600 грн 00 коп., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Доводи представника відповідача Борзова Я.Е. про те, що позивачем не надано доказів про відкриття рахунку та емітування картки на ім`я ОСОБА_1 , доказів виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачу на його рахунок, суд до уваги не приймає, так як позивачем до позовної заяви приєднано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 11 квітня 2025 року №33-1104, де вказані номер транзакції, сума транзакції, дата та час проведення транзакції та номер картки, на яку перераховані кошти, де зокрема сума транзакції збігається з сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції з датою укладеного договору та зазначено номер картки, на яку перераховані кошти, який збігається з реквізитами платіжної банківської картки, вказаної в Кредитному договорі, зокрема, як і у Заявці Кредитного договору № 16.09.2024-100001759 (кредитної лінії), так і у Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) Кредитного договору № 16.09.2024-100001759 (кредитної лінії). Натомість відповідач чи його представник доказів того, що відповідні кошти не були перераховані позивачем на картковий рахунок відповідача, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок не належить йому, не надали. Враховуючи умови надання кредиту, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість надати суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від позивача на виконання укладеного договору.

Щодо доводів представника відповідача Борзова Я.Е. про те, що позивачем не надано доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» суд вказує, що позивачем надано суду копію Договору про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04 січня 2024 року, укладеного між ТОВ «Споживчий центр», як торговцем, та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», як платіжною установою, за яким платіжна установа приймає на себе зобов`язання надавати торговцю послуги з переказу коштів без відкриття рахунку, а саме: здійснювати від імені торговця прийом на розрахунковий рахунок платіжної установи безготівкових платежів споживачів, що звертаються до платіжної установи з метою здійснення переказу коштів в якості оплати торговцю вартості його товарів, робіт або послуг, та виконувати платіжні операції з переказу торговцю отриманих від споживачів платежів в порядку, в розмірі та у строки, передбачені цим Договором; та/або виконувати платіжні операції з переказу споживачам виплат в порядку, в розмірі та у строки, передбачені цим Договором.

Щодо доводів представника відповідача Борзова Я.Е. про те, що позивачем не надано виписки по рахунку, що не дає можливість перевірити правильність розрахунків по кредиту, суд зауважує, що позивачем надана Картка субконто по Договору № 16.09.2024-100001759, де відображено детальний розрахунок заборгованості відповідача.

Щодо розміру заборгованості по відсотках суд вказує, що відповідно до умов Кредитного договору № 16.09.2024-100001759 від 16 вересня 2024 року відповідачу надано кредит в розмірі 24 000 грн 00 коп. на 140 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1% за день користування кредитом, який відповідає ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Заборгованість відповідача по Кредитному договору № 16.09.2024-100001759 від 16 вересня 2024 року по несплачених відсотках позивачем визначена вірно у сумі 33 600 грн 00 коп. (24 000,00 грн х 1 % х 140 днів) та підтверджена відповідними розрахунками. При цьому, відповідач чи його представник розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростували, не надали власний розрахунок наявної заборгованості. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними Договором, також суду не надали.

Доводи представника відповідача Борзова Я.Е. про те, що позивачем не доведено надання додаткових послуг, пов`язаних із наданням кредиту, а тому вимоги щодо стягнення комісії за таку послугу не підлягають задоволенню також на увагу не заслуговують, оскільки відповідно до умов Кредитного договору № 16.09.2024-100001759 від 16 вересня 2024 року передбачена комісія, пов`язана із наданням кредиту, розмір якої становить 3 600 грн 00 коп. І як вказує у відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_3 комісія пов`язана із наданням послуги, а саме перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій позивача щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за надання кредиту.

Що стосується стягнення неустойки в розмірі 12 000 грн 00 коп., суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час.

Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Неустойка, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено неустойку за порушення відповідачем грошового зобов`язання за Кредитним договором № 16.09.2024-100001759 від 16 вересня 2024 року в розмірі 12 000 грн 00 коп.

Оскільки позивачем у період дії в Україні воєнного стану нараховано до сплати неустойку в розмірі 12 000 грн 00 коп., від сплати якої відповідач звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд висновує про відсутність правових підстав для стягнення такої.

Доводи представника позивача ОСОБА_3 про те, що Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень, і на підставі змін, за договорами укладеними з 24 січня 2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, на увагу не заслуговують, оскільки з системного аналізу приписів пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» і пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, слідує, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» з 24 січня 2024 року взагалі не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі. Таким чином нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі з 24 січня 2024 року регулюються виключно ЦК України, а тому застосуванню підлягає п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2 025 грн 29 коп. (61 200 грн 00 коп. х 2 422 грн 40 коп./73 200 грн 00 коп.).

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 16.09.2024-100001759 від 16 вересня 2024 року в розмірі 61 200 (шістдесят одна тисяча двісті) грн 00 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати у розмірі 2 025 (дві тисячі двадцять п`ять) грн 29 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 09 вересня 2025 року.

Суддя О.О. Першко