Справа № 147/412/25
Провадження № 2/147/245/25
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

29 серпня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

представника позивача адвоката Шуляк В.М.,

представника відповідача Стрєльнікова В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці Гайсинські електричні мережі про визнання неправомірним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

18 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці Гайсинські електричні мережі про визнання неправомірним та скасування рішення. В обгрунтування позову покликається на те, що позивач відповідно до публічного договору приєднання - договору про постачання електричної енергії є споживачем даних послуг, в зв`язку з чим йому відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Розподіл (передачу) електричної енергії здійснює АТ «Вінницяобленерго» відповідно до публічного договору приєднання - договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам. Вказаний договір укладений сторонами з урахуванням статтей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно із заявою-приєднання, що є додатком 1 до договору.

Згідно із зазначених договорів постачання електричної енергії здійснювалося за адресою: АДРЕСА_1 .

Умови даних договорів з моменту їх укладення і по даний час споживачем виконуються в повному обсязі без будь-яких порушень.

12 жовтня 2024 року між позивачем ОСОБА_1 та власником житлового будинку на АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 укладено договір оренди частини житлового будинку. В п.8 даного договору вказано на те, що орендар за власний рахунок сплачує податки, збори, інші обов`язкові платежі, пов`язані з користуванням вищевказаними кімнатами, платежі за користування електроенергією, телекомунікаційні послуги теплопостачання, тощо.

06 листопада 2024 року під час проведення рейдової роботи в побутовому секторі, зокрема, в житловому будинку на АДРЕСА_1 , відповідачем СО «Гайсинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» було складено акт №06447 про порушення ПРРЕЕ п.5.5.5 п.п.20, яке полягало в тому, що електрична енергія позивачем використовується для професійної діяльності, а розрахунки проводились за тарифами побутового споживача.

Відповідач під час перевірки та складання акту №06447 про порушення ПРРЕЕ не розмежував та не встановив спосіб отримання електроенергії нею, як орендарем.

В акті було зазначено, зокрема, в пункті 11, про те, що засідання комісії оператора системи з розгляду складеного акта про порушення буде проводитися 18.11.2024 за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач повідомляла відповідача 18 листопада 2024 року, що не зможе з`явитися на засідання комісії для дачі пояснень та просила перенести засідання комісії на іншу дату, в зв`язку з тим, що в цей час перебувала на похороні двоюрідного брата в місті Одеса. Проте відповідач, не враховуючи її заяви, та не маючи пояснень, самостійно провів засідання, на якому було прийнято рішення у формі протоколу провести перерахунок споживання електроенергії за період з 08.05.2024 по 06.11.2024 у кількості 3244 кВт*год за непобутовим тарифом.

Як зазначено в акті №06447 перевірка струмоприймачів, приєднаних споживачем до електричної мережі та режим роботи не проводилась. Самовільних підключень немає.

Оскільки протокол №510 є неправомірними, безпідставними, вона змушена звернутись до суду для його скасування.

Ухвалою судді від 21 березня 2025 року позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 25 березня 2025 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15 квітня 2025 року на 11.30 год.

09 квітня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що позов сторона не визнає. Зазначає, що викладені в позові факти не відповідають дійсності та твердження позивача не підтверджуються належними доказами про те, що складений представниками АТ «Вінницяобленерго» акт про порушення № 04932 від 01.05.2024 як і рішення комісії оформлене протоколом № 510 від 18.11.2024 є незаконними, також аргументи наведені позивачем в позовній заяві є хибними і маніпулятивними з ціллю ввести в оману суд з метою уникнення відповідальності за порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії.

06 листопада 2024 року представниками відповідача під час проведення контрольного огляду в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 в присутності позивача виявлено порушення обумовлене абз. 1 п. 5.5.5., п.п. 20 ПРРЕЕ, про що за присутності ОСОБА_1 був складений акт про порушення Правил № 06447 від 06.11.2024 (акт додаток № 1). Позивачем проводилося споживання електричної енергії для професійної та/або господарської діяльності на об`єктах, які розраховуються за електричну енергії за тарифом побутових споживачів. Споживачу продемонстровано факт використання електричної енергії для здійснення професійної діяльності працівниками відповідача. Позивач щодо виявленого порушення заперечує.

18.11.2024 на засіданні комісії з розгляду актів про порушення розглянуто акт про порушення № 06447 від 06.11.2024, що оформлене протоколом та прийнято рішення про проведення перерахунку спожитої електроенергії за непобутовим тарифом не облікованої електричної енергії згідно з Постановою НКРЕКП від 19 червня 2024 року № 1142, якою затверджено зміни до постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, сума нарахувань складає 3244 кВт год. Рішення комісії оформлено відповідним протоколом № 510 від 18.11.2024.

Позивач стверджує, що до 12 жовтня 2024 року проводила свою підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_3 . Не надавши ніяких доказів про те, з якого і по який час нею здійснювалася професійна діяльність за даною адресою, в якості доказу позивач надає додаток до реєстраційного посвідчення № 247 від 18 червня 2021 року, де вказано адреси розташування робочого місця нотаріуса, без вказання дат реєстрації розташування робочих місць.

Відповідач просить звернути суд увагу і на те, що згідно з договором оренди частини житлового будинку для проведення професійної діяльності, між ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2 вказана адреса АДРЕСА_1 , а в реєстраційному посвідченні № 247 від 18 червня 2021 вказано також попередню адресу АДРЕСА_1 , тобто позивач здійснювала свою діяльність за вказаною адресою ще до перейменування вулиці, яку було перейменовано згідно з розпорядженням Вінницької обласної військової адміністрації.

Тобто вказаний договір не свідчить про те, що до 12 жовтня 2024 року позивач не проводила свою діяльність за даною адресою. Згідно з вимогами п.2.3.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі НКРЕКП) 14.03.2018 №312, у випадках коли електрична енергія, яка використовується на об`єкті побутового споживача (квартира, будинок, гараж тощо) на непобутові потреби, зокрема для підприємницької, господарської та незалежної професійної діяльності, надання платних послуг, здійснення нотаріальної діяльності, діяльності дата-центрів, центрів обробки даних, діяльності зі створення віртуальних активів (майнінгу) тощо, повинна обліковуватись окремо та оплачуватися за відповідними тарифами (цінами) для непобутових споживачів. У разі використання електричної енергії на об`єкті побутового споживача на непобутові потреби побутовий споживач має звернутись до оператора системи із заявою про організацію окремого обліку споживання електричної енергії на непобутові потреби. Позивач не зверталася до АТ «Вінницяобленерго» СО «Гайсинські ЕМ» для оформлення акту розподіленої електроенергії не дивлячись на термін, який був в неї з моменту внесення змін передбачених постановою НКРЕКП від 19 червня 2024 року № 1142 та набуття нею чинності. Відповідно весь обсяг споживання було обраховано за тарифом для непобутових потреб.

Тому враховуючи наведене відповідач просить відмовити у позові.

16 квітня 2025 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що позовні вимоги, викладені у позовній заяві, є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, відповідають дійсності та підтверджуються наявними доказами. У відзиві відповідач у справі піддає сумніву укладений нею договір оренди приміщення від 12 жовтня 2024 року, проте жодних доказів того, що укладений договір є незаконним не надає. А тому це є хибним припущенням відповідача, яке немає нічого спільного з доказами в розумінні ст. 76, 81 ЦПК України.

Відповідач не визнає того факту, що позивач працює за новою адресою - АДРЕСА_1 , з 12 жовтня 2024 року. Проте іншої інформації не надає. Додаток до реєстраційного посвідчення №247 від 18.06.2021 не містить інформації про дату зміни розташування робочого місця адвоката, а тому заперечення відповідача є лише припущенням.

В акті про порушення вказана адреса - АДРЕСА_1 , тобто представники оператора системи зазначають стару неіснуючу адресу.

Звертає увагу суду на те, що тільки 01 липня 2024 року набула чинності постанова НКРЕКП від 19.06.2024 №1142 «Про затвердження змін до постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018», згідно з якою електрична енергія, яка використовується на об`єкті індивідуального побутового споживача на непобутові потреби, зокрема для здійснення нотаріальної діяльності, обліковується за умовною (віртуальною) точкою комерційного обліку окремо та сплачується за відповідними тарифами (цінами) для непобутових споживачів електропостачальника. А тому застосування корегуючого рахунку має бути саме з цієї дати.

З 2001 року до жовтня 2024 року позивач здійснювала нотаріальну діяльність за іншою адресою - АДРЕСА_4 , де і сплачувала за електричну енергію.

Відповідач не застосував та не використав при перерахунку плати за електроенергію зміни від 01.07.2024 «Про затвердження змін до постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018» .

Крім цього, просить врахувати те, що відповідачем надсилались позивачу рахунки для оплати за використання електроенергії за період до і після складання акту про порушення за 2024 рік, січень, лютий 2025 року, де вказана ціна для оплати як побутового споживача, які вона регулярно сплачувала. Тому вважає, що її вини немає у застосуванні некоректної ціни за електроенергію.

Рахунок для сплати електроенергії формував відповідач, а тому просить суд надати оцінку цим рахункам, які вона надала до матеріалів справи, в яких чітко вказано, що ціна виставлена як для побутового споживача.

Відповідач також не дослідив та не дав оцінку тим обставинам, що облік та споживання електричної енергії у будинку по АДРЕСА_1 відбувається двохзонним лічильником, і використовується в нічний час власником будівель для власних побутових потреб, а не для професійної діяльності. Таким чином коригуючий розрахунок є неправильним за цих обставин.

Крім цього, акт про порушення №06447 від 06 листопада 2024 року складений без її участі у її відсутності. Виходячи з цього, про дату та час слухання та розгляду комісії оператора системи з розгляду складеного акта про порушення їй було невідомо.

06 травня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Шуляк В.М. підтримала заявлений позов за обставин, викладених у ньому. Додатково зазначила, що ОСОБА_1 на підставі договору оренди здійснювала свою професійну діяльність за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачем не враховано зміни до постанови, якою проведено розрахунки за електроенергію для непобутових споживачів. Відповідачем не враховано дані зміни та невірно обраховано початок нарахувань. Крім того, акт складений без участі ОСОБА_1 чи її представника, що є порушенням.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо заявленого позову, вважає, що усі нарахування проведені правильно. Акт відповідає нормам закону.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Заявою-приєднанням до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 05.2021 №283000 споживача ОСОБА_1 приєднано до умов договору споживача (а.с.31-32).

На підтвердження сплати за використану електричну енергію позивачем надано суду квитанції про оплату (а.с.33-58).

06 листопада 2024 року АТ «Вінницяобленерго» складено акт про порушення №06447 (а.с.64-65), зі змісту якого вбачається, що перевіркою встановлено, що в АДРЕСА_1 порушено: під час проведення рейдової роботи в побутовому секторі було виявлено порушення ПРРЕЕ п.5.5.5 п.п.20, а саме використання електричної енергії для професійної або господарської діяльності розраховувалось за тарифами побутового споживача.

Крім того, самою ОСОБА_1 наголошувалось у заяві до ТОВ «Енера Вінниця» на тому, що вона орендує частину приміщення у власника ОСОБА_4 для здійснення нотаріальної діяльності (а.с.66).

На підтвердження надано суду договір оренди частини житлового будинку від 12.10.2024, відповідно у п.6 якого зазначено, що предмет договору передається орендарю з метою розміщення робочого місця приватного нотаріуса (а.с.11).

З довідки №001 від 13.11.2018 про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру вбачається, що приватний нотаріус Вірська Алла Іванівна узята на облік у контролюючих органах 01.05.1996 за №541 (а.с.59).

Крім того, на підтвердження заняття професійною діяльністю та сплати за спожиту електроенергію саме в період здійснення діяльності позивачем ОСОБА_1 надано суду реєстраційне посвідчення №247 від 18 червня 2021 року про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності та додаток до нього, з якого вбачається, що Вірська А.І. (приватний нотаріус). Адреса розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса: Вінницька область, Гайсинський район, смт Тростянець, вул. Соборна, 29, кв. 3. В подальшому є відмітка про адресу розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса: Вінницька область, Гайсинський район, смт Тростянець, вул. Макаренка, 4А. А також є відмітка про адресу розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса: Вінницька область, Гайсинський район, с-ще Тростянець, вул. Романа Мельника, 4А. (а.с.60-61).

Позивачкою в позові вказано про те, що з 2001 року до жовтня 2024 року вона здійснювала нотаріальну діяльність за іншою адресою АДРЕСА_4 , де і сплачувала за електричну енергію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердив факт того, що на ОСОБА_1 був складений акт працівниками СО «Гайсинські електромережі» за неправильне застосування тарифу споживання електричної енергії. ОСОБА_1 займалась професійною діяльністю і використовувала електроенергію на непобутові потреби. Йому відомо, що частина приміщення за адресою в АДРЕСА_1 , орендувалась для здійснення професійної діяльності нотаріальної діяльності.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що провадження у справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України та роз`яснити позивачу його право на звернення до суду в порядку господарського судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно з п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому ГПК порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Відповідно до ч.1, ч.2 цієї статті встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці. Право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні юрисдикційності спору слід ураховувати, що критеріями розмежування між цивільною та іншими юрисдикціями є, по-перше, суб`єктивний склад сторін, однією з яких у спорі є здебільшого фізична особа; по-друге, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства).

Тобто, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників справи та характер спірних правовідносин. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 688/2940/16-ц, від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 23.03.2021 у справі №367/4695/20.

За ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також розмежування юрисдикції здійснюється залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

З огляду на положення ч.1 ст. 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 зі справи № 910/8729/18, від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли на підставі типового договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, стороною якого є ОСОБА_1 , як приватний нотаріус.

У справі, що розглядається, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду не як фізична особа, а як приватний нотаріус (тобто у зв`язку із здійсненням своєї діяльності) на захист порушеного, на її думку, права, шляхом визнання неправомірним та скасування рішення АТ «Вінницяобленерго» оформленого протоколом №510 від 18 листопада 2024 року засідання комісії СО «Гайсинські ЕМ» з розгляду акту про порушення №06447 від 06.11.2024 щодо споживання електроенергії ОСОБА_1 , як непобутовим споживачем, за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому наголошує, що відповідачем прийняте рішення на підставі незаконного акту про порушення №06447, а також без будь-якого урахування позиції позивача щодо початку часу споживання електричної енергії для професійної діяльності, розміру орендованої площі для здійснення нотаріальної діяльності та споживання електричної енергії в режимі «день-ніч».

Також в позовній заяві позивач зазначає, що спірні відносини регулюються п.20 п.п.5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі НКРЕКП) 14.03.2018 №312, відповідно до якого споживач електричної енергії зобов`язаний не допускати безоблікового використання електричної енергії або використання електричної енергії для професійної та/або господарської діяльності на об`єктах, які розраховуються за електричну енергію за тарифом побутових споживачів, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового використання електричної енергії.

У цьому аспекті суд наголошує, що спір відноситься до господарської юрисдикції.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі слід закрити та роз`яснити позивачу його право звернутися до господарського суду з позовною заявою в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

У відповідності до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з ч.2 ст. 133 ЦПК України порядок повернення судового збору встановлюється законом.

Відповідно до положень п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Крім цього, в п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що статтею 7 Закону України «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору (статті 214, 215 ЦПК України). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом України «Про судовий збір»); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивачем при зверненні до суду із позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією ІD 8327-2135-0310-4881 від 18.03.2025 на суму 1211,20 грн. (а.с. 20)

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачу підлягає поверненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 258-260 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Провадження у цивільній справі № 147/412/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці Гайсинські електричні мережі про визнання неправомірним та скасування рішення - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Повернути позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з державного бюджету сплачений судовий збір за квитанцією ІD 8327-2135-0310-4881 від 18.03.2025 в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.)

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Вінницького апеляційного суду. У разі, якщо ухвалу не було вручено у день її складання, учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 02 вересня 2025 року.

Суддя А.М. Мудрак