ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 703/6311/23
Провадження № 22-ц/821/1161/25
Категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ,

представник ОСОБА_1 : адвокат Спіцина Юлія Андріївна,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_2 : адвокат Лежух Тетяна Іванівна,

відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Лежух Тетяни Іванівни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Биченка І.Я. в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 27 березня 2025 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про визнання незаконним і скасування рішення органу опіки та піклування, визначення способу участі матері у вихованні дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про визнання незаконним і скасування рішення органу опіки та піклування, визначення способу участі матері у вихованні дитини.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що в період із 12 травня 2018 року до 27 вересня 2022 року він перебував у шлюбі із ОСОБА_2 .

У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після припинення шлюбних відносин, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто усної домовленості про те, що дитина буде проживати один день з матір`ю ОСОБА_2 , а один день з батьком ОСОБА_1 .

Такий порядок у вихованні дитини існував до часу, доки ОСОБА_2 не перевелась на військову службу до військової частини в АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що малолітній син проживає в м. Сміла, відвідує дитячий садочок, а також записаний для здобуття повної середньої освіти до НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №3-колегіум» Смілянської міської ради Черкаської області, тому він звернувся із заявою до органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з ним.

Рішенням органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Смілянської міської ради №330 від 23 серпня 2023 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком - ОСОБА_1 .

Вказує, що 06 листопада 2023 року йому стало відомо про те, що адвокат Панчелюга К.М., яка діяла в інтересах ОСОБА_2 , звернулась із заявою до Служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради про визначення способу участі у вихованні сина та спілкуванні з ним.

Підставою звернення до Служби у справах дітей стала та обставина, що ОСОБА_1 категорично заперечує проти того, щоб ОСОБА_2 проводила час із сином ОСОБА_3 у місті її проживання, а саме в м. Рівне.

У поданій заяві адвокат просила визначити наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина, а саме: кожен місяць з 09 год. 00 хв. до 16 числа (якщо місяць має 31 день, з 09 год. 00 хв. 17 числа, у лютому місяці з 15 числа) перебування по місцю проживання матері протягом 14 днів до 20 години 30 числа (якщо місяць має 31 день до 20 години 31 числа, у лютому місяці до 28 числа), у випадку хвороби матері, у зв`язку з чим вона не зможе приїхати та забрати сина, ці дні переносяться на інший місяць, але не менше загальної кількості 14 днів побачень на місяць; в день народження дитини перебування сина по місцю проживання матері з ночівлею у матері, а почергово через рік в батька; на свята: Великдень у переддень свята з 09 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. третього дня свята з ночівлею по місцю проживання матері, а через рік, почергово у батька; Новий рік з 09 год. 00 хв. до 31 грудня по 20 год. 00 хв. 02 січня перебування сина по місцю проживання матері з ночівлею у матері, а через рік почергово у батька; на Різдво починаючи із 09 год. 00 хв. передсвяткового дня по 20 год. 00 хв. наступного дня після свята, а через рік почергово у батька; на день народження діда та баби: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 09 год. 00 хв. до 20 год. кожного року по місцю проживання батьків ОСОБА_2 в м. Сміла; два тижні у період відпустки матері перебування сина по місцю проживання матері, або в іншому місці з матір`ю в межах України, попередньо мати повідомляє батька про місце проведення відпустки; встановити, що в дні призначені для побачення з дитиною мати забирає сина у визначений час біля будинку проживання сина та повертає його у визначений час до цього ж будинку та передає батькові.

13 листопада 2023 року, вказує позивач, він подав до Служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради письмові пояснення, в яких висловив заперечення з приводу запропонованих представником ОСОБА_2 способів участі у вихованні сина, посилаючись на те, що наразі дитина відвідує логопеда в м. Сміла, щовівторка та щочетверга заняття у дитячому клубі в м. Сміла, отримує медичну допомогу у лікаря в КНП «ЦПМСД» м. Сміла, у будні дні відвідує дошкільний навчальний заклад в м. Сміла, а також щосуботи навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №3 колегіум в м. Сміла, що виключає його виїзд за місцем проживання ОСОБА_2 в м. Рівне. В зв`язку з цим позивач запропонував інші способи участі ОСОБА_2 у вихованні дитини.

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради був затверджений висновок Служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради № 515 від 14.12.2023 щодо визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина, а саме: до зарахування на навчання до загальноосвітнього навчального закладу з 16 січня 2024 року малолітній син ОСОБА_4 перебуває за місцем проживання матері по 14 днів на місяць; після зарахування на навчання до загальноосвітнього навчального закладу малолітній ОСОБА_4 перебуває за місцем проживання матері під час весняних, осінніх, зимових канікул, літні канікули перебуває за місцем проживання матері з 01 червня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ; в день народження дитини перебування дитини за місцем проживання батьків ОСОБА_2 з ночівлею, а почергово через рік в батька; на свята Новий рік, Великдень, Різдво, щорічно почергово з кожним з батьків за взаємною домовленістю (починаючи з січня 2024 року за місцем проживання батька); обов`язок щодо забирання дитини від батька та повернення його до постійного місця проживання в м. Сміла покладається на матір ОСОБА_2 ; після побачення з дитиною ОСОБА_2 зобов`язана гарантувати повернення дитини до місця постійного проживання та не допускати неправомірної зміни її місця проживання; всі зустрічі проводити з урахуванням стану здоров`я та режиму дня дитини.

Вважає вказане рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради незаконним, оскільки у ньому не враховані інтереси дитини та суттєві обставини, що впливають на його розвиток і соціальну адаптацію. Зокрема ОСОБА_1 зазначив, що перебуваючи 14 днів поспіль у матері ОСОБА_2 у м. Рівне, син не зможе відвідувати логопедичну групу, заняття у дитячому клубі, дошкільний навчальний заклад, а також щосуботи навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №3 колегіум в м. Сміла. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, відтак не зможе 14 днів проводити безпосередньо з дитиною та буде змушена його залишати одного.

Вважає незаконним рішення органу опіки та піклування і в частині визначення побачень з дитиною після зарахування останнього до школи.

Водночас, з метою зростання дитини у спілкуванні з матір`ю, здійснення нею виховання сина з метою підготовки його до дорослого життя, вважає за необхідне встановити порядок участі відповідачки у вихованні їхнього сина.

На підставі викладеного, позивач просить постановити судове рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Смілянської міської ради №515 від 14 грудня 2023 року «Про затвердження висновку щодо визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні сина». Просив визначити такі способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: до часу початку здобуття ОСОБА_3 повної середньої освіти, тобто до часу, коли останній піде до школи: кожні вихідні з 11 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі або з 18 год. 00 хв. п`ятниці до 20 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батьків ОСОБА_2 в м. Сміла з ночівлею за їх місцем проживання. Обов`язок щодо забирання дитини та повернення його до місця постійного проживання в АДРЕСА_2 , покласти на ОСОБА_2 ; після початку здобуття ОСОБА_3 повної середньої освіти, тобто після часу, коли останній піде в школу і до досягнення ним повноліття: кожну другу (або першу) та четверту (або третю) п`ятницю з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 год. кожної другої (або першої) та четвертої (або третьої) неділі за місцем проживання батьків ОСОБА_2 в м. Сміла з ночівлею за їх місцем проживання. Обов`язок щодо забирання дитини та повернення його до місця постійного проживання в АДРЕСА_2 , покласти на ОСОБА_2 ; у період осінніх та весняних канікул у закладі, де навчатиметься ОСОБА_3 3 дні, а у період зимових канікул 5 днів за місцем проживання батьків ОСОБА_2 в м. Сміла з ночівлею за їх місцем проживання. Обов`язок щодо забирання дитини та повернення його до місця постійного проживання в АДРЕСА_2 , покласти на ОСОБА_2 .У період літніх канікул у закладі, де навчатиметься син ОСОБА_4 2 тижні на місяць (червень, липень, серпень) за місцем проживання батьків ОСОБА_2 в м. Сміла з ночівлею за їх місцем проживання. Обов`язок щодо забирання дитини та повернення його до місця постійного проживання в АДРЕСА_2 , покласти на матір ОСОБА_2 ; в день народження дитини перебування дитини за місцем проживання батьків ОСОБА_2 з ночівлею, а почергово через рік в батька (починаючи з січня 2024 року за місцем проживання батька); на свята: Новий рік, Великдень, Різдво, щорічно почергово з кожним з батьків за взаємною домовленістю (починаючи з січня 2024 року за місцем проживання батька); після побачення з дитиною ОСОБА_2 зобов`язана гарантувати повернення дитини до місця постійного проживання та не допускати неправомірної зміни її місця проживання; всі зустрічі проводити з урахуванням стану здоров`я та режиму дня дитини.

17 вересня 2024 ОСОБА_1 подав до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, в якій просив прийняти відмову від позовної вимоги, що стосується визнання незаконним та скасування рішення органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Смілянської міської ради №515 від 14.12.2023 і закрити провадження у відповідній частині позовних вимог.

28 лютого 2024 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона та ОСОБА_1 мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2022 року шлюб між сторонами було розірвано.

Наразі син ОСОБА_3 мешкає з батьком - ОСОБА_1 , оскільки, Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради у своєму висновку зазначила, що батько має переважне право на визначення місця проживання з ним, оскільки це відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Однак ОСОБА_1 категорично заперечує і перешкоджає їй проводити час із сином за місцем її проживання в м. Рівне.

З метою вирішення спору, зазначає позивач за зустрічним позовом, вона звернулася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Службою у справах дітей було встановлено порядок участі матері - ОСОБА_2 , у спілкуванні та вихованні дитини.

Однак ОСОБА_1 проти такого заперечував, та обмежив спілкування дитини з нею, заборонив спілкування по відеозв`язку, а вона, яка є військовослужбовцем, зважаючи на запровадження в Україні воєнного стану, не має можливості кожні вихідні приїжджати та спілкуватися з дитиною. ОСОБА_1 не дає можливості їй як матері спілкуватися з дитиною, чинить тиск на вихователів дошкільного навчального закладу, в результаті чого вони не дозволяють їй забирати дитину з садочка та спілкуватися з нею.

Вказує, що такі дії з боку батька порушують її права як матері на спілкування і виховання.

За наведеного просить суд ухвалити рішення, яким визначити способи ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 та спілкуванні з ним, встановивши способи участі у вихованні сина наступним чином: кожен місяць з 09 год. 00 хв. до 16 числа (якщо місяць має 31 день, з 09 год. 00 хв. 17 числа, у лютому місяці з 15 числа) перебування по місцю проживання матері протягом 14 днів до 20 години 30 числа (якщо місяць має 31 день до 20 години 31 числа, у лютому місяці до 28 числа), у випадку хвороби матері, у зв`язку з чим вона не зможе приїхати та забрати сина, ці дні переносяться на інший місяць, але не менше загальної кількості 14 днів побачень на місяць; в день народження дитини перебування сина по місцю проживання матері з ночівлею у матері, а почергово через рік в батька; на свята: Великдень у переддень свята з 09 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. третього дня свята з ночівлею по місцю проживання матері, а через рік, почергово, у батька; Новий рік з 09 год. 00 хв. 31 грудня по 20 год. 00 хв. 02 січня перебування сина по місцю проживання матері з ночівлею у матері, а через рік, почергово, у батька; на Різдво починаючи із 09 год. 00 хв. передсвяткового дня по 20 год. 00 хв. наступного дня після свята, а через рік, почергово, у батька; на день народження діда дитини (батька ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. кожного року по місцю проживання батьків ОСОБА_2 в м. Сміла, на день народження баби дитини (матері ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. кожного року по місцю проживання батьків ОСОБА_2 у м. Сміла; два тижні у період відпустки матері перебування сина по місцю проживання матері, або в іншому місці з матір`ю в межах України, попередньо мати повідомляє батька про місце проведення відпустки; встановити, що в дні призначені для побачення з дитиною мати забирає сина у визначений час біля будинку проживання сина та повертає його у визначений час до цього ж будинку та передає батькові.

17 лютого 2025 року ОСОБА_2 подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що у зв`язку з тим, що дитина стала відвідувати навчальний заклад, частина позовних вимог за зустрічним позовом втратила актуальність. Відтак сторона позивача за зустрічним позовом просить визначити способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 та спілкування з ним наступним чином:

на свята: Великдень у переддень свята з 09 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. третього дня свята перебування дитини почергово з батьком та матір`ю (починаючи з 2024 року у батька);

Новий рік з 09 год. 00 хв. 31 грудня по 20 год. 00 хв. 02 січня перебування дитини почергово з батьком та матір`ю ( починаючи з 2024 року у батька);

на Різдво (25 грудня) починаючи з 09 год. 00 хв. передсвяткового дня по 20 год. 00 хв. наступного дня після свята перебування дитини почергово з батьком та матір`ю (починаючи з 2025 року у батька);

на день народження баби дитини (матері ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. кожного року по місцю проживання матері ОСОБА_2 .

Також сторона позивача за зустрічним позовом погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 щодо визначення способів участі у вихованні сина спілкування з ним наступним чином:

кожну другу та четверту п`ятницю кожного місяця з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 год. кожної другої та четвертої неділі (із покладанням на матір у такому випадку обов`язку приводити дитину, за потреби, у суботу на навчання до НВК «ЗШ І-ІІІ ступенів №3-колегіум) з обов`язком повернення дитини за місцем постійного проживання в АДРЕСА_2 ;

у період осінніх та весняних канікул кожного року у закладі, де навчається дитина 3 дні, а у період зимових канікул кожного року у закладі, де навчається дитина 5 днів з обов`язковим поверненням дитини за місцем постійного проживання в АДРЕСА_2 ;

у період літніх канікул кожного року у закладі, де навчається дитина - 2 тижні на кожен місяць літа (червень, липень, серпень) з обов`язковим поверненням дитини за місцем постійного проживання в АДРЕСА_2 ;

в день народження дитини перебування дитини почергово з кожним з батьків з ночівлею (починаючи з січня 2024 року за місцем проживання батьків) з обов`язком повернення дитини за місцем постійного проживання в АДРЕСА_2 .

Заперечувала щодо обмеження місця перебування дитини з матір`ю за місцем проживання батьків ОСОБА_2 , оскільки в такому випадку мати буде позбавлена можливості провести час з дитиною в іншому місці, а дитина не зможе отримати нові враження від подорожей в інші місця. Графік спілкування дитини з матір`ю передбачає обов`язок повернення дитини до місця її проживання, тобто відсутні будь-які ризики того, що місце постійного проживання дитини буде змінено.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від15 квітня 2024 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2024 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про визнання незаконним і скасування рішення органу опіки та піклування від 14.12.2023 №515 та закрито провадження в цій частині позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, про визначення способу участі матері у вихованні дитини задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - задоволено частково.

Визначено ОСОБА_2 наступні способи участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- кожної другої та четвертої п`ятниці щомісячно з 17 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин кожної другої та четвертої неділі щомісячно за місцем проживання матері;

- у період літніх канікул у закладі, де навчається ОСОБА_3 , по 2 (два) тижні щомісячно, а саме: червень друга половина, липень друга половина, серпень перша половина за місцем проживання матері;

- осінні та весняні канікули розділити між батьком ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 за місцем їх проживання почергово: весняні з батьком, осінні з матір`ю та навпаки через рік (починаючи з 2025 року з батьком) ;

- зимові канікули розділити порівну за домовленістю між батьком ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 за місцем їх проживання. При цьому, зустрічі в святкові дні (Різдво, Новий рік), якщо вони припадають на канікулярний період, зараховуються до встановленого періоду;

- в день народження дитини перебування почергово з батьком ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 за місцем їх проживання, (починаючи з 2025 року з матір`ю) з урахуванням відвідування дитиною навчального закладу, у випадку якщо навчальний процес триває;

- на свята: Різдво, Новий рік, Великдень щорічно почергово між батьком ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 за місцем їх проживання (починаючи з 2025 року з батьком). При цьому, зустрічі не мають порушувати навчальний режим дитини та відвідування ним навчального закладу, позашкільних гуртків, які є в звичайному графіку дитини;

- визначити, що зустрічі матері ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 тривалістю меншою за 5 календарних днів мають проводитися виключно в межах 200-250 км від місця постійного проживання дитини (Черкаська область, Черкаський район, м. Сміла);

- зустрічі матері ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 мають проводитися з врахуванням його стану здоров`я та режиму дня, в тому числі, навчання дитини.

У іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини,суд, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини на час вирішення цього питання, режим її розпорядку дня, дійшов висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів та визначення судом способу спілкування матері з дитиною, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у його вихованні.

Водночас, дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також, якщо зростання прихильності дитини до матері та належне виконання останньою своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів та місць для побачень матері з дитиною.

Також суд роз`яснив сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед її інтересам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій через систему «Електронний суд» 16 квітня 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Лежух Т.І., вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, постановленим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просила скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постановити нове рішення, яким визначити способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступним чином:

на свята : Великдень у переддень свята з 9:00 год по 20:00 год третього дня свята перебування дитини почергово з батьком та матір`ю (починаючи з 2024 у батька); Новий рік з 9:00 год 31.12. по 20:00 год 02.01. перебування дитини почергово з батьком та матір`ю (починаючи з 2024 у батька); на Різдво (25 грудня) починаючи з 9:00 год передсвяткового дня по 20:00 год наступного дня після свята перебування дитини почергово з батьком та матір`ю (починаючи з 2025 у батька);

кожну другу та четверту п`ятницю кожного місяця з 17:00 год до 20:00 год кожної другої та четвертої неділі (із покладанням на матір у такому випадку обов`язку приводити дитину, за потреби, у суботу на навчання до НВК «ЗШ І-ІІІ ступенів № 3-колегіум) з обов`язковим поверненням дитини за місцем постійного проживання в АДРЕСА_2 ;

у період осінніх та весняних канікул кожного року у закладі, де навчається дитина 3 дні, а у період зимових канікул кожного року у закладі, де навчається дитина 5 днів з обов`язковим поверненням дитини за місцем постійного проживання в АДРЕСА_2 ;

у період літніх канікул кожного року у закладі, де навчається дитина 2 тижні на кожен місяць літа ( червень, липень, серпень) з обов`язком повернення дитини за місцем постійного проживання в АДРЕСА_2 ;

в день народження дитини перебування дитини почергово з кожним з батьків з ночівлею (починаючи з січня 2024 року за місцем проживання батька) з обов`язком повернення дитини за місцем постійного проживання в АДРЕСА_2 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Лежух Т.І., зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції в рішенні було протиправно обмежено можливість відповідача проводити час з сином виключно за місцем її проживання.

Суд першої інстанції передбачив графік спілкування ОСОБА_2 з сином та можливість реалізації такого права виключно за місцем її проживання і такий принцип був застосований як до зустрічей матері та дитини на вихідні, так і до літніх/ /зимових/весняних/осінніх канікул.

Суд першої інстанції жодним чином не обгрунтував таке обмеження прав дитини і матері, враховуючи той факт, що рішення суду першої інстанції покликане встановити порядок спілкування дитини з матір`ю, як мінімум , найближчі 7 років.

Вказує, що судом першої інстанції було протиправно обмежено можливість проводити час з сином, тривалістю, меншою за 5 календарних днів, виключно в межах 200-250 км від місця постійного проживання дитини ( м. Сміла) і таке обмеження суд в рішенні жодним чином не обґрунтував.

Звертає увагу суду на той факт, що у судовому засіданні, стороною відповідача задавалось питання представнику третьої особи служби у справах дітей, з приводу того, чи існує будь-який нормативно-правовий акт, яким було би встановлено можливість застосування будь-яких територіальних обмежень для проведення часу батьків з дітьми, на що було отримано відповідь, що таких нормативно-правових актів не існує.

Обмеження можливості проведення часу з дитиною відстанню в 200-250 км, не повинно використовуватися як спосіб обмеження прав матері на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин, емоційного контакту малолітньої дитини з матір`ю. Проте, з об`єктивних причин реальні можливості якісного проведення часу матір`ю і дитиною у таких умовах очевидно звужується.

Також посилається на те, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в умовах відсутності заявлення ним таких вимог у передбачений законом спосіб.

При розгляді даної справи суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач за первісним позовом не звертався до суду із заявою про зміну предмета позову, тож суд першої інстанції повинен був розглядати позовні вимоги лише з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог.

Вказує, що судом першої інстанції не було враховано факту переведення ОСОБА_2 до м. Кіровоград, хоча стороною відповідача було оголошено про надання суду вказаного додаткового доказу, проте суд першої інстанції не взяв до уваги вказаний документ при прийнятті рішення.

Вважає, що саме регламентація максимально точних дат та часу спілкування дитини з мамою забезпечить реальне досягнення принципів правової визначеності та дасть можливість уникнути подальших спорів між батьками дитини.

Відзив на апеляційну скаргу

У запереченні на апеляційну скаргу, яке надійшло на адресу апеляційного суду 05 серпня 2025 року, ОСОБА_1 посилається на те, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та безпідставними, просив в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 27 вересня 2022 року.

Також судом встановлено, що сторони по справі спільно не проживають. Вказана обставина учасниками справи не оспорювалася.

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про реєстрацію місця проживання особи №5365 від 19 червня 2018 року, ОСОБА_3 з 19 червня 2018 року зареєстрований по АДРЕСА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №330 від 23 серпня 2023 року затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , враховуючи інтереси дитини.

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №515 від 14 грудня 2023 року затверджено висновок щодо визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні сина, а саме: до зарахування на навчання до загальноосвітнього закладу з 16.01.2024 малолітній ОСОБА_4 перебуває за місцем проживання матері по 14 днів через місяць; після зарахування на навчання до загальноосвітнього навчального закладу малолітній ОСОБА_4 перебуває за місцем проживання матері під час весняних, осінніх, зимових канікул, літні канікули перебуває за місцем проживання матері з 01 червня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ; в день народження дитини перебування дитини за місцем проживання батьків ОСОБА_2 з ночівлею, а почергово через рік в батька; на свята: Новий рік, Великдень, Різдво, щорічно почергово з кожним з батьків за взаємною домовленістю (починаючи з січня2024 року за місцем проживання батька). Обов`язок щодо забирання дитини від батька та повернення його до постійного місця проживання в м. Сміла покладається на матір ОСОБА_2 . Після побачення з дитиною ОСОБА_2 зобов`язана гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання та не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Всі зустрічі проводити з урахуванням стану здоров`я та режиму дня дитини.

Також позивачем за первісним позовом надано суду декларацію №0001-АТ76-2Н00, укладену з лікарем КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги Смілянської міської ради ОСОБА_5 , який надає первинну медичну допомогу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку практичного психолога ДНЗ №23 м. Сміла відносно ОСОБА_3 , в якій зазначено, що дитина має проблеми мовленнєвого розвитку та потребує постійної корекції та психологічної підтримки та висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 16 травня 2021 року.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що державиучасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Державиучасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Мати, яка проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, визначаючи спосіб участі матері у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23) та багатьох інших.

У більшості випадків, потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунками між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 13 червня 2024 року в справі № 675/1124/22 (провадження № 61-1049св24), від 29 травня 2024 року в справі № 686/15230/23 (провадження № 61-3812св24) та інших

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Визначаючи відповідний спосіб участі у вихованні та спілкуванні відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом з малолітнім сином, суд першої інстанції, урахувавши конкретні обставини даної справи, в тому числі, надані сторонами пояснення у судових засіданнях та заперечення на них, обґрунтовано вважав, що такий графік відповідатиме інтересам дитини, надасть можливість матері достатньою мірою спілкуватися із сином, приділяти йому увагу, брати участь у його розвитку та вихованні.

Суд першої інстанції врахував принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів самої дитини, з урахуванням її віку, стану здоров`я та психоемоційного стану, зробив вірний висновок, що визначені дні (тижні) та години спілкування матері з сином не впливатимуть на навчальний процес дитини та її повсякденне життя.

Висновок суду першої інстанції відповідає розумному балансу участі матері у вихованні дитини, відповідає якнайкращим інтересам дитини та не суперечить усталеній практиці Верховного Суду.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення справі Странд Лоббен та інші проти Норвегії, № 37283/13, 30 листопада 2017 року; рішення у справі Хаддад проти Іспанії, № 16572/17, 18 червня 2019 року).

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції в рішенні було протиправно обмежено можливість відповідача проводити час з сином виключно за місцем її проживання, є безпідставними, оскільки, як зазначила сама скаржниця, її місце проживання постійно змінюється, так як вона є військовою, змінюється місце її служби, відповідно і місце проживання.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач забороняє відповідачці вивозити дитину на оздоровлення та відпочинок у інше місто.

Колегія суддів наголошує на тому, що сторони - дорослі люди та зможуть домовитись щодо оздоровлення та повноцінного відпочинку дитини не лише за місцем проживання відповідача за первісним позовом, а й інших місцях, оскільки вони мають діяти в якнайкращих інтересах дитини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в умовах відсутності заявлення ним таких вимог у передбачений законом спосіб, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки суд розглянув справу саме з урахуванням заяви позивача за первісним позовом про відмову від частини позовних вимог та з урахуванням того, що на час прийняття рішення судом першої інстанції дитина сторін відвідує навчальний заклад, тобто в межах заявлених позивачем вимог.

Також є необгрунтованими доводи апеляційної скарги в частині того, що саме регламентація максимально точних дат та часу спілкування дитини з мамою забезпечить реальне досягнення принципів правової визначеності та дасть можливість уникнути подальших спорів між батьками дитини, оскільки судом при визначенні способів участі матері у спілкуванні та вихованні дитини були враховані вік дитини, навчальний процес та проведення позашкільних заходів.

Щодо конкретизації часу, викладену скаржником у прохальній частині скарги щодо свят Нового Року, Великодня та Різдва, колегія суддів зауважує, що святкування Нового Року та Різдва припадає на різні дні, зокрема і на будні, а враховуючи той факт, що дитина є школярем, тому з метою підготовки та відвідування навчального закладу, перебування дитини в ці дні з 09:00 по 20:00 год протягом 3 днів є порушенням навчального процесу, що не буде сприяти якнайкращим інтересам дитини. Святкування Великодня хоч і припадає на вихідний день, проте перебування дитини у переддень свята з 9:00 год по 20:00 год третього дня є також порушенням навчального процесу дитини.

Верховний Суд в постанові від 09 квітня 2025 року в справі № 753/11897/23 виснував, що під час вирішення спору щодо поділу батьківського часу та способів участі кожного із них у вихованні дитини, суд, виходячи з найвищих інтересів дитини, справедливої рівноваги між конкуруючими інтересами кожного з батьків та інтересів громадянського суспільства, враховуючи обставини конкретної справи, уповноважений застосувати найкращий для дитини варіант поділу батьківського часу або контакту, а тому застосування судом відповідних способів участі батька у вихованні дітей, зокрема їх корегування, з урахуванням необхідності дотримання балансу інтересів батьків та дітей, врахування громадських інтересів, не є виходом за межі позовних вимог чи вимог апеляційних скарг, а є застосуванням принципу найкращих інтересів дитини.

Колегія суддів також зауважує, що розвиток сімейної ситуації може бути динамічним, а отже і визначені у даній справі способи участі матері у вихованні дитини можуть бути змінені в подальшому, як за домовленістю батьків, з урахуванням інтересів дитини, так і, у разі зміни істотних обставин, за рішенням суду за позовом одного із батьків.

Відхиляються колегією суддів посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було враховано факту переведення ОСОБА_2 до м. Кіровоград, хоча стороною відповідача було оголошено про надання суду вказаного додаткового доказу, проте суд першої інстанції не взяв до уваги вказаний документ при прийнятті рішення, оскільки вказаний доказ не впливає на правильність рішення суду, так як у рішенні суд не конкретизував місце проживання матері ( м. Рівне чи м. Кіровоград), а вірно зазначив «… за місцем проживання матері».

Інші доводи, наведені представником ОСОБА_2 - адвокатом Лежух Т.І. в апеляційній скарзі, були предметом апеляційного перегляду, проте суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Лежух Тетяни Іванівни -залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про визнання незаконним і скасування рішення органу опіки та піклування, визначення способу участі матері у вихованні дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков

/повний текст постанови суду виготовлено 04 вересня 2025 року/