Справа № 537/5425/25
Провадження № 2-о/537/142/2025
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

"03" вересня 2025 р. Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мартишева Т.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2025 року до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення фактичного утримання заявником дитини дружини від першого шлюбу. В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з 30 серпня 2022 року. Вони проживають однією сім`єю з 01 вересня 2022 року із її сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина зареєстрована разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , проте з моменту укладення шлюбу дитина фактично проживає разом із заявником та його дружиною у квартирі, що перебуває у його приватній власності за адресою: АДРЕСА_2 .

Біологічний батько дитини ОСОБА_4 участі у вихованні та утриманні дитини не бере, аліменти не сплачує, з дитиною не бачився вже понад 3 роки, місце його проживання невідоме. Мати дружини (бабуся дитини) ОСОБА_5 проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, постійно перебуває у службових відрядженнях, а також має погіршений стан здоров`я, що підтверджено рішенням військово-лікарської комісії (ВЛК). Її чоловік (вітчим дружини) ОСОБА_6 перебуває на пенсії, не є біологічним родичем дитини та участі в її утриманні не бере. Біологічний батько дружини ОСОБА_7 - помер. Мати дитини (дружина заявника) ОСОБА_2 , з 2022 не має стабільного офіційного доходу, а з січня 2025 року перебуває у відпустці по догляду за їх спільною дитиною. Заявник повністю утримує вищевказану дитину: з вересня 2022 року і по теперішній час щомісяця здійснює регулярні грошові перекази на банківський рахунок дружини - ОСОБА_2 для утримання її дитини від попереднього шлюбу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ці кошти використовуються на забезпечення харчування, одягу, медичного обслуговування, дитячого садка та інших необхідних потреб дитини. Платежі здійснюються регулярно. Також коли заявник перебуває у відпустці або має вільний час, особисто відвідує з дитиною лікарів, водить його до садочку, приділяє час для дозвілля, виховання та розвитку. Заявник виконує усі функції батька, між ними склалися тісні сімейні стосунки, дитина ідентифікує його як батька, називає татом.

Встановлення цього юридичного факту необхідне заявнику для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, по утриманню трьох дітей: сина дружини від першого шлюбу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх спільної дитини, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також власної дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від попереднього шлюбу, який проживає з матір`ю, але перебуває на утриманні заявника (аліменти сплачуються).

Заявник проходить військову службу з 01.03.2022 по теперішній час у військовій частині НОМЕР_1 , також у 20152016 роках брав участь в антитерористичній операції, має статус учасника бойових дій.

Заявник ОСОБА_1 просить суд: - встановити юридичний факт утримання ним, ОСОБА_1 , малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дитиною моєї дружини від попереднього шлюбу; - встановити, що зазначений факт має юридичне значення для підтвердження наявності трьох дітей на утриманні, що є підставою для його звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до ст. 26, частина 4, пункт 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 7 статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1 ст. 315 ЦПК України ).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України ).

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.05.2021 у справі № 523/19129/19 (провадження № 61-10712св20) та від 17.11.2021 у справі № 214/1816/20 (провадження № 61-6397св21), ухвалі від 02.05.2022 у справі № 944/2326/21 (провадження № 61-3761ск22).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.09.2023 у справі № 582/18/21, провадження № 61-20968сво21 наголосив на тому, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Статтею 51 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання та утримання дитини передбачені у статтях 150, 151, 180-197 СК України.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Суд урахував, що відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд приходить до висновку, що дане питання не може бути вирішене шляхом встановлення факту, що має юридичне значення під час розгляду заяви ОСОБА_1 в окремому провадженні, з огляду на таке.

Заявник просить встановити факт утримання ним дитини дружини від попереднього шлюбу. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу особи, який утримує дитину. Проте, встановлення такого факту може мати негативні наслідки для батьків дитини, яких заявник не залучив до участі у справі як заінтересованих осіб.

Доведення факту перебування дитини на утриманні стосується зміни обсягу сімейних прав та безумовно впливає на права й інтереси матері, батька дитини та й самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт утримання дитини може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі щодо виконання батьками обов`язків з виховання та утримання дитини.

У постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини.

З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року справа № 551/812/23 зазначено, що: «задовольняючи вимоги заяви, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки доведення факту утримання падчерки вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких біологічний батько дитини не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини та безумовно впливає на права і інтереси самої дитини. Такий факт утримання дитини не біологічним батьком, а вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Таким чином, за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі батька дитини у її матеріальному забезпеченні/утриманні, а отже, питання, заявлене у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій батька дитини та може вирішуватись у межах спору про право за загальним правилом у позовному провадженні».

Наведене узгоджується із висновками, яких дійшов Верховний Суд у постанові № справа № 709/1954/24 від 15 серпня 2025 року.

У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 139/122/14-ц вказано, що: «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Близьких за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22, провадження № 14-132цс23, здійснюючи перегляд у касаційному порядку цивільної справи за заявою особи про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про наявність у справі спору про право, зокрема, спору щодо участі біологічного батька у вихованні та утриманні своєї дитини та/або ухилення від такої участі, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника, і підлягає розгляду в порядку позовного провадження, що згідно з вимогами частини четвертої статті 315 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у цій справі в порядку окремого провадження.

Заявнику ОСОБА_1 слід роз`яснити про його право звернутися з відповідними вимогами у порядку позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 261, 293, 315, 353-355 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, поданою в порядку окремого провадження.

Копію ухвали направити заявнику.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 право звернутися з відповідними вимогами у порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 03.09.2025.

Суддя : Т.О. Мартишева