Справа № 526/2103/25
Провадження № 2/526/1235/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 вересня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі судового засідання Лопушняк Т.П., розглянувши в м. Гадяч у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лютенської територіальної громади, третя особа приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Антонова Тетяна Василівна, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відновися до типу колгоспного двору і станом на 05.08.1992 членами такого двору були ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . В подальшому, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли. Після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді вищевказаного житлового будинку. Позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. З урахуванням цього просить визнати за собою право власності на вказаний житловий будинок.

Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без представника, просить винести рішення на розсуд суду.

Інші заяви та клопотання не надходили.

Ухвалою суду від 30.06.2025 відкрито провадження у справі , постановлено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначене на 21.08.2025.

Ухвалою суду від 21.08.2025 закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду на 04.09.2025.

Суд, дослідивши надані матеріали та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

З виписки з погосподарської книги станом на 05.08.1992 року, складеної секретарем Лютенської сільської ради 31.01.2025 за № 02.1/01-18/77 вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площу 50 кв.м., житлова площа 42 кв.м. Суспільна група господарства колгоспний двір. Голова колгоспного двору ОСОБА_2 , 1931 року народження, члени колгоспного двору: ОСОБА_3 , 1931 року народження (дружина), ОСОБА_4 , 1969 року народження (донька) та ОСОБА_1 , 1989 року народження (внук). Змемльна ділянка при будинковолодіння станом на 05.08.1992 року у розмірі 0,32 га перебувала у користуванні голови двору ОСОБА_2 .

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки секретаря Лютенської сільської ради від 14.03.2025, ОСОБА_2 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та на день його смерті разом з ним були зареєстровані ОСОБА_3 (дружина) та ОСОБА_5 (донька). Інших зареєстрованих не значилося.

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки секретаря Лютенської сільської ради від 14.03.2025, ОСОБА_3 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та на день її смерті разом з нею були зареєстровані: ОСОБА_5 (донька). Інших зареєстрованих не значилося.

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 та його батьками є ОСОБА_6 і ОСОБА_4 .

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 та її батьками є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21.02.2025 № 7 вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 01.10.1987 та після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_7 ».

Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Антоновою Т.В. від 10.03.2025 відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутні будь-які документи, що підтверджують право власності на цей будинок.

Відповідно до технічного паспорту (реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:0717:3325:4684:8403), сформованого 13.03.2025, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , має площу загальна 88,8 кв.м., житлова 28,9 кв.м.

Відповідно до інформаційної довідки від 13.03.2025 № 7, складеної КП «Контур» Гадяцької міської ради, житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно відповідає наступним характеристикам житловий будинок (літ. А-1), загальна площа 88,8 кв.м., житлова 28,9 кв.м.; сарай (літ. Б) площа забудови 52,6 кв.м.; літня кухня (літ. В) площа забудови 26,9 кв.м.; погріб (літ. Г) площа забудови 19,2 кв.м.; огорожа (№1) та колодязь (№2).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 14 вересня 2020 року у справі № 569/15147/17 зазначив, що тлумачення статті 29 ЦК України у поєднанні зі статтями 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті, так і іншими документами згідно із статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 201/7012/18 вказано, про те, що "при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. […] Індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній "спрощеній" процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації".

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

За ч. 2 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.200 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 5, 47, 49 Закону України «Про нотаріат», п.22.31Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що у позивача існують певні перешкоди щодо оформлення спадкових прав із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме: вищевказаний житловий будинок та господарські споруди, суд, використовуючи винятковий спосіб захисту визнання права власності на спадкове майно, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Лютенської територіальної громади, третя особа приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Антонова Тетяна Василівна, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , на житловий будинок (літ. А-1), загальна площа 88,8 кв.м., житлова 28,9 кв.м.; сарай (літ. Б) площа забудови 52,6 кв.м.; літня кухня (літ. В) площа забудови 26,9 кв.м.; погріб (літ. Г) площа забудови 19,2 кв.м.; огорожа (№1) та колодязь (№2), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 04.09.2025 року.

Головуючий: В. Г. Черков