УХВАЛА

01 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 641/160/24

провадження № 61-10531ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вайленко Ганна Олександрівна, на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаззбут» Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», треті особи: Харківська міська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Товариство з обмеженою відповідальністю

«ГК «Нафтогаз України», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про захист прав споживача шляхом визнання рішень незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаззбут» Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» (далі - ТзОВ «Харківгаззбут» АТ «ОГС «Харківміськгаз»), треті особи: Харківська міська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Товариство з обмеженою відповідальністю «ГК «Нафтогаз України», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у якому просила:

- визнати недійсним акт взаємних розрахунків між ТзОВ «Харківгаззбут»

та нею за період з листопада 2021 року до квітня 2022 року в сумі 7 011,91 грн, розрахований станом на 18 вересня 2023 року;

- визнати недійсним обсяг спожитого природного газу, що сформований

АТ «ОГС «Харківміськгаз» за період з листопада 2021 року до серпня 2023 року

за адресою: м. Харків, вул. Кролевецька (вул. Курбаса), 17;

- зобов`язати АТ «ОГС «Харківміськгаз» здійснити перевірку обсягів спожитого газу на предмет відповідності фактичним дійсним показникам лічильника

за період з листопада 2021 року до серпня 2023 року включно;

- зобов`язати ТзОВ «Харківгаззбут» з урахуванням здійсненої АТ «ОГС «Харківміськгаз» перевірки обсягів спожитого газу на предмет відповідності фактичним дійсним показникам лічильника, провести звірку витрат природного газу, нарахувань та сплат (помісячно) за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- стягнути солідарно з відповідачів на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 липня 2025 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2025 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

14 серпня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вайленко Г. О., через підсистему «Електронний суд», звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 липня 2025 року,

в якій представник заявниці, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 липня 2025 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення в справі про захист прав споживача, ціна в якій не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції

у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду

в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок

і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої

та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду

в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ,

які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані

із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу

їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

У справі, в якій подано касаційну скаргу, предметом позову ОСОБА_1 є захист прав споживача, в якому вона просить про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн, що не перевищує шістдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (181 860,00 грн).

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно

до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявником

у касаційній скарзі не наведено.

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання

про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію

та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами

у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після

їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення

в справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Представник заявниці подала касаційну скаргу на судові рішення у справі

про захист прав споживачів, ціна в якій не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вайленко Ганна Олександрівна, на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2025 року

та постанову Харківського апеляційного суду від 15 липня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаззбут» Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», треті особи: Харківська міська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Товариство з обмеженою відповідальністю «ГК «Нафтогаз України», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про захист прав споживача шляхом визнання рішень незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська