Провадження № 2/591/2179/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/11324/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 20.05.2021 уклала з відповідачем договір купівлі продажу майнових прав, за яким придбала майнові права на квартиру за ціною 654600 грн. Договором передбачено, що запланований термін завершення будівництва та введення його в експлуатацію ІІ квартал 2022 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав 20.05.2021 сплатив передбачені договором кошти. Укладаючи договір, розраховував оформити право власності на квартиру до 01.07.2022. Приблизно через місяць після укладення договору будів ельні роботи почали проводитися в менших обсягах, а через шість місяців взагалі зупинилися. Наразі стан зведення будинку залишився на тому ж рівні (недобудований перший поверх). Позивачем прийнято рішення про розірвання договору у зв`язку з істотним порушенням його умов. Направив 09.07.2024 на адресу відповідача повідомлення про це. Відповіді не отримав. Тому вимушений звернутися із позовом про розірвання договору.

Позивачу заподіяна моральна шкода, яка виражається у душевних стражданнях, понесених у зв`язку з поведінкою відповідача. Не отримав у власність нерухомість, на яку розраховував, що вибило позивача зі звичного укладу життя. Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, зазначає про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 123 373,30 грн. за період з моменту прострочення зобов`язання (01.07.2022) по 14.09.2024, а також трьох відсотків річних в сумі 43 365,00 грн.

Уточнивши позовні вимоги, просить: розірвати договір купівлі продажу майнових прав №36 від 20.05.2021 між позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в загальному розмірі 971 138,30 грн, у тому числі 654 600 грн., сплачених на виконання умов договору купівлі продажу майнових прав №36 від 20.05.2021, 150 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 123 373,30 грн. інфляційних втрат, 43 365,00 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 04.12.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву відповідач із позовом не погодився. Зазначив, що позивачем не доведено істотності порушення умов договору. Предметом договору є передання відповідачем права власності на майнові права на квартиру, позивач отримав майнові права, на цьому обов`язки відповідача в межах предмета договору є виконаними. Вимоги про стягнення коштів є також необгрунтованими. Після оплати ціни майнових прав позивач набув майнові права на квартиру, що підтверджує виконання зустрічного зобов`язання з боку відповідача шляхом передання майнових прав на об`єкт інвестиції.Тому застосування до спірних правовідносин вимог п. 3 ч.3 ст. 1212 ЦК України є неможливим. Зазначає, що у даному випадку ефективним способом захисту є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди. Відповідач не має перед позивачем грошових зобов`язань, тому вимоги про стягнення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України не підлягають задоволенню також.

У додаткових поясненнях представник позивача зазначив, що укладеним договором покладено на продавця майнових прав додаткові обов`язки щодо завершення будівництва в обумовлений строк. Цих умов договору відповідач не виконав і не має наміру виконувати у майбутньому.

Ухвалою від 15.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 20.05.2021 між АТ «Сумбуд» та позивачем укладено договір купівлі-продажу майнових прав №36, предметом за цим договором є майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру проектною площею 43,20 кв.м. в об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17-24).

Відповідно до п. 2.1 договору майнові права продавця на об`єкт нерухомості, які належать продавцю та відчужуються покупцю відповідно до умов договору полягають у праві набути право власності на об`єкт нерухомості після введення його в експлуатацію об`єкта будівництва та оформити відповідні правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомості.

Відповідно до п. 2.4. договору запланований термін завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва ІІ квартал 2022 року.

Відповідно до п. 2.5 договору покупець майнових прав на об`єкт нерухомості реалізує (здійснює) такі права шляхом отримання об`єкта нерухомості за актом прийому передачі, набуття та оформлення права власності на об`єкт нерухомості шляхом здійснення державної реєстрації права власності на такий об`єкт з отриманням правовстановлюючих документів.

Відповідно до пункту 3.2 зазначеного договору продавець здійснює передачу майнових прав на об`єкт нерухомості та безпосередньо об`єкт нерухомості в порядку та на умовах, визначених у статті 5 цього договору, за умови належного і повного виконання покупцем всіх прийнятих на себе зобов`язань за даним договором.

Відповідно до п. 3.4 договору з продавець зобов`язується за свій рахунок забезпечити будівництво та введення в експлуатацію об`єкта будівництва. Будівництво об`єкта може здійснюватися безпосередньо як продавцем, так і третіми особами, залученими продавцем. Продавець несе відповідальність за строки завершення будівництва, визначені в п. 2.4 цього договору, та, відповідно за можливість вчасної реалізації покупцем придбаних майнових прав.

Згідно п. 4.1, 4.2 договору ціна майнових прав на об`єкт нерухомості складає 654 600 грн. грн. Сплата грошових коштів шляхом банківського переказу на поточний рахунок продавця або внесення готівки в строк до 21.05.2021.

Згідно п.4.12 вищезазначеного договору, покупець не має права в односторонньому порядку відмовитись від цього договору та вимагати повернення сплачених грошових коштів за виключенням випадку порушення товариством терміну введення об`єкта будівництва в експлуатацію більш ніж на 90 днів з поверненням отриманих товариством коштів відповідно до п. 4.1 без утримання комісій.

За умовами п. 5.1. договору передача покупцю права власності на майнові права на об`єкт нерухомості здійснюється за двостороннім актом прийому-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості, який підписується повноважними представниками сторін впродовж 2 днів з моменту сплати 100 відсотків ціни майнових прав, визначеної п. 4.1 цього договору.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що передача об`єкта нерухомості покупцю як власнику майнових прав на об`єкт нерухомості здійснюється після введення об`єкта будівництва в експлуатацію, що підтверджується отриманим сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об`єкта/ зареєстрованою декларацією про готовність об`єкта до експлуатації. Передача об`єкта нерухомості покупцю проводиться по акту прийому-передачі об`єкта нерухомості, який підписується повноважними представниками сторін не пізніше ніж через 60 календарних днів з дня настання кожної з наступних подій: 1) закінчення робіт з надання об`єкту нерухомості обумовленого цим договором стану, в тому числі оздоблювальних робіт; 2) введення об`єкта будівництва в експлуатацію; 3) проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомості БТІ і виготовлення технічного паспорта на об`єкт нерухомості.

За п. 6.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством.

Згідно п. 6.3. договору у разі порушення продавцем своїх зобов`язань згідно п.5.2. Договору, більш ніж на 5 (п`ять) робочих днів, Продавець сплачує Покупцю (за винятком випадків, вказаних в п.5.5. Договору) штраф у розмірі 0,1% від суми фактично внесених покупцем грошових коштів.

Згідно п. 7.1 цього договору він діє з дня його підписання та скріплення печатками сторін (за наявності) і до належного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п.7.2 вказаного договору, належним виконанням зобов`язання продавця з передачі покупцю об`єкта нерухомості, вказаного в п. 2.1. договору, сторони вважають підписання двостороннього акту прийому-передачі об`єкта нерухомості в строк, вказаний в ст. 5 цього договору, за винятком випадків, вказаних в п. 5.5. договору.

Пункт 7.3 договору передбачає, що дострокове розірвання цього договору можливе в наступних випадках:

- за ініціативою продавця у випадку, передбаченому п. 6.2. договору, без підписання додаткового договору про розірвання Договору;

- за згодою сторін, тільки за умови підписання відповідного договору.

Згідно п. 7.4 Договору у разі розірвання Договору Сторони звільняються від виконання взаємних зобов`язань за Договором (а.с. 17-24).

20.05.2021 позивач сплатив 656 600 грн. на користь ПАТ «Сумбуд» в якості оплати за квартиру АДРЕСА_2 згідно договору купівлі продажу майнових прав №36 від 20.05.2021, вказане підтверджується копією квитанції про здійснення операції (а.с. 27)

Станом на час звернення до суду з позовом будівельні роботи на об`єкті будівництва не завершені, будинок не введений в експлуатацію, не проведена його технічна інвентаризація та не виготовлено технічний паспорт. Вказана обставина не заперечується сторонами у справі.

09.07.2024 позивач направив на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору купівлі продажу майнових прав у зв`язку з невиконанням відповідачем умов укладеного договору. (а.с. 28-31). Доказів надання відповіді відповідачем на це повідомлення суду не надано.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Відповідно до статті 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту (1) застосовується у відповідь на порушення боржником договору (2) застосовується з ініціативи кредитора (3) спрямований на захист прав кредитора та (4) позбавляє боржника певних суб`єктивних прав. У такому разі боржник позбавляється права вимагати виконання договору кредитором, оскільки розірвання договору тягне для боржника, який допустив порушення, цілком конкретний негативний наслідок - він позбавляється суб`єктивних прав, наданих йому договором.

Згідно зі статтею 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності.

Контрагент може порушити як основне зобов`язання, заради якого укладався договір, так і будь-який інший договірний обов`язок. Якщо має місце порушення будь-якого договірного обов`язку, у кредитора теоретично виникає право на розірвання договору, але і таке порушення має бути істотним для наділення кредитора правом на судове розірвання порушеного договору.

Оскільки частина друга статті 651 ЦК України вказує на те, що договір може бути розірвано і в деяких випадках, передбачених законом або договором, то і в цьому випадку має застосовуватись критерій істотності порушення договірних умов, оскільки зворотнє може призвести до того, що кредитор, який має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке положення є неприпустимим, оскільки може підірвати стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності тяжкості порушення і відповідальності.

Незастосування критерію істотності позбавляє порушника можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує кредитора відмовлятися від договору (розривати) під прикриттям найменшого порушення.

При оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання необхідно враховувати такі чинники: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес боржника у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку; 12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) врахування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) неусунення боржником порушення в додатковий термін; 18) ненадання боржникові можливості усунути порушення;

19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту; 20) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.

Одним із факторів, що може братися до уваги, є питання про те, наскільки боржник, який порушив договір, реально заінтересований у збереженні договору: чи не спричинить розірвання договору для нього значної шкоди. Розірвання порушеного договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості правопорушення.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Такий же підхід застосовував у свої практиці і Верховний Суд України, який у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13, від 14 жовтня 2014 року у справі № 3-143гс14 зробив такі правові висновки: у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, а й наявність шкоди, завданої цим порушенням другій стороні, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Добросовісність (пункт 6статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Одним із проявів добросовісності в зобов`язальних правовідносинах є те, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментальних принципів, на якому ґрунтується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язків (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво).

Як встановлено під час судового розгляду, позивач виконав покладений на нього згідно з укладеним договором обов`язок по сплаті майнових прав на об`єкти нерухомості, проте об`єкт будівництва не був збудований та введений в експлуатацію в обумовлений у договорі строк (ІІ квартал 2022 року). Станом на час звернення до суду, а також на момент розгляду справи судом, будинок не збудований та не введений в експлуатацію.

За умовами договору саме відповідач взяв на себе зобов`язання забезпечити будівництво об`єкта будівництва та готовність його до експлуатації.

У той же час, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що його дії були спрямовані на забезпечення будівництва об`єкта, на завершення цього будівництва, на введення об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідач не надав також доказів того, що він забезпечив будівництво, однак об`єкт не був введений в експлуатацію контролюючими органами не з його вини. У той же час, контролюючі органи позбавлені можливості самостійно вводити об`єкти будівництва в експлуатацію без активних дій відповідача.

Отже, недобросовісна поведінка відповідача, яка полягає у пасивності та бездіяльності, не повинна бути тягарем для споживачів його послуг та позбавляти права на отримання житла або стягнення вже сплачених коштів за таке житло.

Таким чином, відповідач не надав суду доказів своєї добросовісної поведінки, спрямованої на виконання укладеного сторонами договору.

Через істотне порушення відповідачем умов укладеного договору купівлі-продажу майнових прав позивач був позбавлений того, чого очкував за договором: отримати у власність об`єкт нерухомості, внаслідок чого йому було спричинено шкоду у розмірі внесених на виконання укладених між сторонами договору коштів, а тому наявні правові підстави для розірвання зазначеного договору та стягнення з відповідача на користь позивача. сплачених на виконання договору грошових коштів в розмірі 654 600 грн. 00 коп.

Відносно вимоги про стягнення коштів на підставі ст. 325 ЦК України суд зазначає таке. Встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо завершення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію в обумовлений договором термін ІІ квартал 2022 року. Це призвело до того, що позивач, сплативши повну вартість майнових прав у розмірі 654 600 грн., не отримав очікуваної квартири.

Після розірвання договору у відповідача виникає грошове зобов`язання повернути позивачу отримані кошти.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У даному випадку, зобов`язання відповідача повернути кошти виникло з моменту розірвання договору. Проте, оскільки невиконання зобов`язання щодо завершення будівництва мало місце з 01.07.2022, саме з цієї дати починається прострочення. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 123 373,30 грн. та 3% річних у розмірі 43 365,00 грн. за період з 01.07.2022 по 14.09.2024 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Ці суми є компенсацією за знецінення грошових коштів внаслідок інфляції та втрату, яку поніс позивач через невчасне користування своїми коштами.

Розрахунок, наданий позивачем, грунтується на вимогах закону та не був спростований відповідачем, який не надав до суду жодних доказів чи заперечень щодо правильності розрахунку.

Відносно вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даній справі умовами договору купівлі-продажу майнових прав було визначено заплановий термін завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва ІІ квартал 2022 року. Відповідачем не заперечується, що будівництво корпусу не завершено та об`єкт будівництва не введено в експлуатацію.

Таке тривале невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу майнових прав щодо завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва безумовно спричинило позивачу моральні страждання, невизначеність щодо можливості отримати у власність об`єкт будівництва (квартиру), за яку він сплатив грошові кошти

З врахуванням характеру та обсягу моральних страждань позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості. А тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову та звільненням позивача від сплати судового збору при зверненні до суду, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. як за одну вимогу немайнового характеру (про розірвання договору), 8 313,38 грн. за вимоги майнового характеру пропорційно задоволеним, що підлягали сплаті при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 141, 142, 206, 256, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» про розірвання договору, стягнення коштів задовольнити частково .

Розірвати договір купівлі-продажу майнових прав №36 від 20 травня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Сумбуд».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 831338.30 грн., з яких 654600,00 грн., сплачених на виконання умов договору купівлі - продажу майнових прав №36 від 20.05.2021 року, 10 000,00 грн. моральної шкоди, 123 373,30 грн. інфляційних втрат, 43365,00 грн. - 3% річних.

У іншій частині вимог відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» на користь держави судовий збір у розмірі 9524.58 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Сумбуд», , адреса: м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 86.

Повний текст рішення виготовлено 01.09.2025.

Суддя О.О.Ніколаєнко