Справа № 442/6544/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З. С.
Провадження № 22-ц/811/3815/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Підлужного В.

з участю: представника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т., Покос В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 листопада 2007 року зобов`язано ОСОБА_3 сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2009 року, залишеним без змін постановами судів апеляційної та касаційної інстанцій, збільшено розмір аліментів до 1/3 частини усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття. Рішенням суду Монкада, Валенсія, Іспанія, від 18 січня 2013 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2009 року визнано та допущено до виконання на території Іспанії та зобов`язано боржника погасити усю заборгованість по аліментах, починаючи з червня 2009 року. Незважаючи на те, що боржнику було відомо про наявність обов`язку сплачувати аліменти та маючи можливість виконувати рішення суду, отримуючи дохід, він свідомо уникав виконання рішення суду, постійно оскаржуючи судові рішення та дії виконавців, однак його скарга не була задоволена. На примусовому виконанні у Дрогобицькому ВДВС у Дрогобицькому районі ЗМУ МЮ знаходиться зведене виконавче провадження № 65188076, божником у якому є ОСОБА_3 . В квітні 2023 року при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження №0001351, внесеного до ЄРДР за ст.164 КК України, а саме, за ухилення від сплати аліментів, в якому вони визнані потерпілими, їм стало відомо про особисту заяву боржника від 06 грудня 2021 року, якою він відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця. Боржник не є абсолютно вільним в обранні варіантів власної поведінки, а його дії не повинні призводити до такого стану, в якому він неплатоспроможним перед своїми кредиторами. Свідома відмова від реальної можливості виконати рішення суду за рахунок прийняття спадщини свідчить не тільки про свідоме ухилення боржника від виконання судових рішень, що є однією з форм його невиконання і підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України, але і про умисне перешкоджання примусовому виконанню судового рішення органами державної виконавчої служби. У разі наявності в діях боржника або інших осіб ознак злочину, передбаченого в тому числі і ст. 382 КК України, а саме, перешкоджання виконанню судового рішення, виконавець звертається до територіального органу поліції з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. В межах зведеного виконавчого провадження № 65188076 Дрогобицький ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ у відповідь на заяву ОСОБА_1 про притягнення боржника до відповідальності, встановленої законом, звернувся до Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, однак повідомлення Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ не внесено в ЄРДР. При цьому, Дрогобицький ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ відмовився оскаржувати бездіяльність Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області щодо невнесення повідомлення до ЄРДР, мотивуючи відмову відсутністю таких повноважень, що стало підставою для звернення із скаргою на бездіяльність державного виконавця. Постановою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ Кушнір С.Т. щодо неоскарження відмови Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Державний виконавець тривалий час не здійснювала жодних дій на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, оскарживши відмову у внесенні поданої нею заяви про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР лише 20 квітня 2024 року, однак ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 квітня 2024 року повернуто скаргу, що не позбавляло державного виконавця права повторного звернення із скаргою до слідчого судді. У зв`язку з тим, що державним виконавцем не вчинялися жодні дії щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності, встановленої законом, ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2024 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ Кушнір С.Т. та зобов`язано державного виконавця повторно звернутися до Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області із заявою про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України. Вважають, що відповідач тривалий часи протягом більш як чотирьох років, всупереч вимогам чинного законодавства умисно та свідомо ухилявся від свого обов`язку у випадку невнесення відділом поліції повідомлень до ЄРДР, оскаржити бездіяльність органу поліції до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України, що дозволило ОСОБА_3 відчути безкарність за умисне невиконання судових рішень. Систематичною неправомірною бездіяльністю державного виконавця їм завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі по 100 000 грн. кожному, що полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали через необхідність затрачати значні зусилля для захисту своїх порушених законних прав та інтересів, звертаючись з численними заявами та скаргами, що порушувало їх нормальні життєві відносини та позбавляло можливості для реалізації їх буденних звичок, загострювало перебіг існуючих вікових хвороб та появу нових через постійні стреси, викликані неправомірними діями відповідача. При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

З наведених підстав просять стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь:

- ОСОБА_1 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої систематичними неправомірними діями Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області;

- ОСОБА_2 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої систематичними неправомірними діями Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 757 грн. судових витрат в дохід держави.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що сам по собі факт визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо неоскарження дій поліції не свідчить про заподіяння позивачам моральної шкоди при здійсненні виконавчого провадження. В межах зведеного виконавчого провадження державними виконавцями вчинялися дії, спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, а саме: винесення постанов про звернення стягнення на кошти, майно та доходи боржника, винесення постанов про тимчасові обмеження боржника, винесення постанов про накладення на боржника штрафу, скерування до суду протоколів про адміністративне правопорушення, подань про розшук, привід боржника, примусове проникнення до житла, про визнання обов`язкової частки боржника у спадковому майні, позовну заяву про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, скерування до органів поліції повідомлень про кримінальне правопорушення за фактом умисного невиконання боржником рішень суду. Зазначає, що неодноразово державний виконавець звертався до Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області з повідомленнями про вчинення боржником у виконавчому провадженні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, 15 квітня 2020 року, 25 лютого 2021 року, 13 січня 2022 року і за результатами цих звернень проводилося досудове розслідування. Крім того, 20 квітня 2023 року державний виконавець в черговий раз звернувся до Дрогобицького РП ГУНП у Львівській області з повідомленням про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, що полягало в умисному невиконанні рішення суду шляхом відмови ОСОБА_3 від прийняття обов`язкової частки у спадковому майні, однак за результатами перевірки прийнято рішення про відсутність будь-яких ознак, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, що унеможливлює внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Постановою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року бездіяльність державного виконавця щодо не оскарження дій Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області визнано неправомірною. На виконання вимог вищезазначеної постанови державний виконавець звернувся зі скаргою на дії Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області, однак скаргу повернуто у зв`язку з пропуском строку оскарження. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2024 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо неповідомлення Дрогобицького РП ГУНП у Львівській області про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, повторно. Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськраойнного суду Львівської області зобов`язано слідчого Дрогобицького РВ ГУНП у Львівській області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області. Доводи позивачів щодо неотримання аліментів не відповідає наявним в матеріалах виконавчого провадження розрахункам заборгованості по аліментах. До 2020 року ОСОБА_3 не проживав в Україні, а виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2009 року здійснювалося за місцем його проживання у Королівстві Іспанія відповідно до конвенції про стягнення аліментів за кордоном від 20 липня 1956 року та Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інші форми сімейного утримання від 23 листопада 2007 року, ратифікованими Україною, тому у державних виконавців були відсутні правові підстави для звернення стягнення на його доходи чи майно на території Королівства Іспанії, на яку не поширюється юрисдикція України. В межах виконавчих проваджень державними виконавцями вчинялися виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на примусове виконання рішень судів. Позивачами не доведено, що внаслідок ухвалення судами рішень щодо визнання бездіяльності державного виконавця щодо неоскарження дій органу поліції їм завдано моральну шкоду, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою бездіяльністю та завданою моральною шкодою. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на її користь 50000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок бездіяльності державного виконавця при виконанні судових рішень про стягнення коштів з ОСОБА_3 , неправомірність яких встановлена постановою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, а також за наслідками перевірки зведеного виконавчого провадження Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області, позивачці ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка підлягає стягненню з Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження №6518806 про стягнення боргу з ОСОБА_3 , яке включає 22 виконавчі провадження.

Сторонами визнано та не заперечується той факт, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до виконавців з відповідними заявами, скаргами з метою належного та своєчасного виконання рішень судів, на підтвердження чого позивачкою долучено заяви від 01.12.2022, 22.12.2022, скаргу від 16.01.2023, заяви від 23.03.2023, 08.08.2023.

Відповідно до листа Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.07.2024 №34841 станом на 01.07.2024 залишок заборгованості у зведеному виконавчому провадженні №65188076 становить загальну суму 410328,14 грн. та 27378,81 євро, в тому числі на користь ОСОБА_1 389800,31 грн. та 27378,81 євро, на користь держави 20629,83 грн.

20.04.2023 державним виконавцем Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області скеровано повідомлення за фактом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення за статтею 382 КК України по зведеному виконавчому провадженні №65188076.

05.05.2023 Дрогобицьким РВП ГУНП у Львівській області на вищевказане повідомлення надано відповідь про те, що за результатами проведеної перевірки прийняте рішення про відсутність будь-яких ознак, що вказували б на наявність кримінального правопорушення та неможливість у зв`язку з цим внесення відомостей до ЄРДР.

15.05.2023 державним виконавцем скеровано запит в Дрогобицький РВП ГУНП у Львівській області щодо надання інформації про наслідки розгляду Дрогобицьким РВП ГУНП у Львівській області повідомлення про кримінальне правопорушення за ст.382 КК України Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУМЮ від 20.04.2023 та надання відповідного витягу з ЄРДР щодо боржника ОСОБА_3 .

03.05.2023 ОСОБА_1 звернулась із заявою до Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), в якій просила звернутись до суду зі скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, у зв`язку з тим, що вищевказане повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР внесено не було.

Дрогобицький відділ ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області листом від 09.06.2023 №22073 надав відповідь ОСОБА_1 на її вищевказане звернення та повідомив, що 16.05.2023 до відділу ДВС надійшла інформація Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області №3678/52/01-23 про те, що за результатами проведеної перевірки прийнято рішення про відсутність будь-яких ознак, що вказували б на наявність кримінального правопорушення та неможливість у зв?язку з цим внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та зазначено, що у Законі України «Про виконавче провадження» відсутні повноваження (права та обов`язки виконавця) на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора.

Вважаючи неправомірною відмову державного виконавця оскаржити бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, ОСОБА_1 19 червня 2023 року звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Постановою Львівського апеляційного суду у справі №442/4223/23, провадження №22-ц/811/2110/23 від 20.02.2024, яка не оскаржувалася та набрала законної сили, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця в особі начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кушнір Світлани Тадеївни щодо неоскарження відмови Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.04.2023 року. Зобов`язано державного виконавця - начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кушнір Світлану Тадеївну вчинити зазначені в мотивувальній частині цієї постанови дії з виконання зведеного виконавчого провадження № 65188076.

У зазначеній постанові суду встановлено, що прямої заборони на звернення державних чи приватних виконавців, які здійснюють примусове виконання судових рішень, на оскарження бездіяльності органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР законодавством, яке регулює порядок здійснення виконавчих дій, чинним законодавством не передбачено. Враховуючи, що відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, зобов`язаний використовувати усі надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб , колегія суддів вважала, що суд дійшов до необгрунтованого висновку, що дії державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Львів), які полягають в неоскарженні відмови у внесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця.

А відтак, вищезазначеною постановою Львівського апеляційного суду визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця в особі заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кушнір Світлани Тадеївни щодо неоскарження відмови Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.04.2023 року.

З листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області №54860/П-11611/20.3.2 від 03.05.2023 вбачається, що начальником Управління проводилась перевірка зведеного виконавчого провадження №65188076 і за результатами якої винесено постанову №65188076/5 від 19.05.2021 про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування матеріалів, за результатами якої притягнено старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федурка Н.В. до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Поряд з цим, Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом-контролем від 14.04.2023 доручено начальнику відділу Савчин Н.В. забезпечити контроль за подальшим виконанням даного зведеного виконавчого провадження у відповідності до вимог Закону.

В матеріалах справи відсутні інші судові рішення і такі не надавалися суду першої інстанції, окрім постанови Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, якими б визнавалася неправомірною бездіяльність чи дії державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про проведенні виконавчих дій із примусового виконання судових рішень, хоча позивачка посилається на такі судові рішення обґрунтовуючи позовні вимоги.

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частина перша статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачі посилалися на неправомірну бездіяльність державних виконаців Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, які протягом тривалого часу не вживали усіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для примусового виконання судових рішень, що завдало їм душевних страждань та переживань, призвело до негативних емоцій, принижень, занепокоєння, розчарування, відчуття несправедливості та безкарності, та завдало їм моральні страждання та переживання.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що: адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров?я потерпілого (п. 56).

Як на підставу для часткового задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що протиправна бездіяльність Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) встановлена як постановою Львівського апеляційного суду від 20.02.2024, так і за результатами проведеної перевірки, а тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України ця обставина доказуванню не підлягає.

У справі, яка переглядається, установлено, що постановою Львівського апеляційного суду у справі №442/4223/23, провадження №22-ц/811/2110/23 від 20.02.2024, яка не оскаржувалася та набрала законної сили, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця в особі начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кушнір Світлани Тадеївни щодо неоскарження відмови Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.04.2023 року, зобов`язано державного виконавця - начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кушнір Світлану Тадеївну вчинити зазначені в мотивувальній частині цієї постанови дії з виконання зведеного виконавчого провадження № 65188076.

Неправомірна бездіяльність та неправомірність дій державних виконавців при виконанні зведеного виконавчого провадження підтверджується також листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області №54860/П-11611/20.3.2 від 03.05.2023.

Порушення прав людини з боку суб`єкта владних повноважень завжди викликає в людини негативні емоції. Оцінка рівня негативних емоцій, що вказують на моральні страждання людини, залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки.

Встановлена неправомірність дій державних виконавців, заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції свідчать про порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 , наслідками чого є негативні емоції.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з моральними стражданнями, переживаннями, яких зазнала потерпіла особа, глибини цих страждань та переживань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував неправомірну бездіяльність Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при виконанні зведеного виконавчого провадження, оскільки таку встановлено як постановою Львівського апеляційного суду від 20.02.2024, так і за результатами проведеної перевірки, і що вищевказана бездіяльність знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із завданою позивачці шкодою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що бездіяльністю державного виконавця позивачці ОСОБА_1 , завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що вона зазнала душевних страждань, пов`язаних із тривалим невиконанням судових рішень, а також у зв`язку з тим, що вимушена була неодноразово звертатись до державної виконавчої служби, суду із клопотанням та скаргами, що також їй завдало душевних страждань та переживань, викликало постійні стреси, занепокоєння, розчарування, відчуття несправедливості, інші негативні переживання, призводило до вимушених зміни у її звичному житті.

Сягуючи на відшкодування моральної шкоди 50000.00 грн., суд першої інстанції зазначив, що враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини відповідача.

Надмірна тривалість виконання судових рішень здатна призвести до моральних страждань особи.

Тривале невиконання судових рішень знаходиться у причинно наслідковому зв`язку з завданими позивачці моральними стражданнями, які виразилися у зміні її нормального життєвого ритму та вимагали від неї додаткових зусиль для вжиття заходів для виконання судових рішень, для звернення із заявами, скаргами до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, до вищестоящих органів, до суду.

Слід зазначити, що компенсація моральної шкоди має відображати реальні втрати та страждання заявника, відшкодування шкоди має бути адекватним, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала особа і що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб особи і не повинен призводити до її збагачення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що зазначені ОСОБА_1 обставини, не є такими, що об`єктивно свідчать про наявність підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 50000.00 грн., а тому стягнення 50000.00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди є значно завищеним.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції не в повній мірі було враховано принцип пропорційності, розумності та справедливості, реальні страждання та переживання позивачки, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка.

Враховуючи конкретні обставини справи, зважаючи на тривалість вимушених змін у житті позивачки, глибину душевних страждань та переживань, яких зазнала Покос В.П. внаслідок бездіяльності державних виконавців, заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, неправомірність дій яких встановлена постановою Львівського апеляційного суду від 20.02.2024 року, за результатами перевірки Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з урахуванням вимог розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачки є завищеним, і вважає, що на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в розміррі 10000.00 грн.

Колегія суддів ввважає, що такий розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини державних виконавців у завданні моральної шкоди, а також те, що наведеним вище судовим рішенням про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця порушене право позивача фактично було відновлено. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції стягнув моральну шкоду з Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок коштів Державного бюджету Українишляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а аткож держава.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19, зазначила, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

В пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. У справах про відшкодування шкоди державою, остання бере участь як відповідач через той орган, діями якого заподіяно шкоду.

У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Тобто, Державна казначейська служба України є органом, який здійснює тільки списання коштів з Державного бюджету України й будь-яких незаконних дій щодо позивача не вчиняла, а відтак не є відповідачем у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/19 (провадження №12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, у таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Враховуючи вищенаведене, зміст позовних вимог, колегія суддів вважає, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у спірних правовідносинах, оскільки є самостійною юридичною особою, до обов`язків якої входить списання коштів з Державного бюджету України, і не може нести відповідальності за неправомірні рішення, дії чи бездіяльність державних виконавців.

З огляду на вищенаведене, кошти на відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди підлягають стягненню з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а відтак резолютивну частину оскаржуваного рішення необхідно змінити, виклавши в іншій редакції.

Враховуючи те, що відповідачем у справі є держава, кошти на відшкодування підлягають стягненню з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, то і судовий збір підлягає стягненню з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Оскільки рішення суду оскаржується Дрогобицьким відділом державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції лише в частині задоволених позовних вимог, то законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 рокув частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінити, викласти другий абзац його резолютивної частини у такій редакції: «Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди».

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 рокув частині вирішення позовних вимог до Державної казначейської служби України скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 рокув частині стягнення з Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 757.00 грн. судових витрат в дохід держави скасувати та стягнути з Державного бюджету України в дохід держави 121.12 грн. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 05.09.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк