Справа № 126/2179/24
Провадження № 2/126/200/2025
"21" серпня 2025 р. м. Бершадь
Бершадський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Гуцола В.І.
із секретарем судових засідань Шевчуком С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу загального провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачем було набуто у спадок на підставі ухвали Бершадського районного суду Вінницької області від 05.12.2006 про затвердження мирової угоди: цілу чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , 2- котельня, 3 душова, 4-кухня, 5-кімната, 6-сходи, 7-ванна, 8,9,10-кімнати, 11-балкон та будівлі і споруди: тамбур-літ «а», тамбур-літ "а1", вхідний майданчик-літ «а2», навіс літ «а5», а також будівлі: 1/2 сараю-Б, 1/2 погріба П, гараж-Г, гараж-Д, 1/2 огорожі-1/3, котра знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 в двохповерховому котеджі за № 4.
Ці обставини визнаються сторонами, у суду відсутні обгрунтовані сумніви щодо їх достовірності та добровільності визнання.
Позивач звертався до відповідача з пропозицією про поділ спільного майна, але позитивного результату не отримав.
Як вбачається з технічного паспорту на будинковолодіння, виготовленого Комунальним підприємством «Бершадське бюро технічної інвентаризації» від 22 лютого 2023 року, будинковолодіння обох співвласників розділене на ізольовані квартири з самостійними виходами, що відповідає критеріям можливості виділу в натурі учасникам спільної часткової власності.
У відповідача в користуванні перебуває частина будинку, двохповерхова квартира АДРЕСА_5 загальною площею 105.5 кв.м, житловою площею 73,1 кв.м, а також будівлі: тамбур а3, вхідний майданчик а4, 1/2 сараю Б, 1/2 погреба П, гараж Г1, 1/2 огорожі, що знаходиться за тією ж адресою.
Таке фактичне користування будинковолодінням співвласниками продовжує бути незмінним впродовж багатьох років та є відповідним до встановленого користування ще попередніми власниками частки позивача.
Після набуття права власності позивачем в 2006 році у побутових відносинах сторони не можуть дійти спільних порозумінь. Згоди щодо виділення в натурі належних часток у добровільному порядку між сторонами досягти неможливо.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Позивач звернувся до суду з позовом про виділ частки зі спільного майна.
Виділ дозволяє одному співвласнику отримати свою частку, не припиняючи спільну власність для інших.
Натомість поділ розподіляє майно між усіма співвласниками, повністю припиняючи спільну власність. Ці процедури регулюються ЦК України: ст.364 - виділ частки, ст. 367 - поділ майна.
Поділ та виділ майна у спільній частковій власності - це два різні способи припинення права спільної власності, які регулюються ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ч.ч.1,3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11.02.2015 року у справі № 6-2цс15, від 12.10.2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13.04.2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма ст.120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю іспоруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
Згідно зі ст.ст. 12 ч.3, 60, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
З урахуванням наведеного, суд вважає що позов є законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVTN AND OTHERS v. UKRAINE. № 4909/04, § 58, ССПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі ст.ст. 16, 367, 368, 369, 372 ч.ч. 1,3, 377 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 82 ч.1, 141 ч.6, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 ) про поділ спільного майна задовольнити.
Поділити житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності.
Виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_1 55/100 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами на праві власності в окремий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 129 кв.м, житловою площею -73,1 кв.м, а саме: житловий будинок - літ «А», 1 - сходи, 2 - котельня, 3 - душова, 4 - кухня, 5 - кімната, 6 - сходи, 7 - ванна, 8, 9, 10 -кімнати, 11 -балкон та будівлі і споруди: тамбур - літ «а», тамбур - літ «а1», вхідний майданчик - літ «а2», навіс літ «а5», а також будівлі: 1/2 сараю - Б, 1/2 погріба П, гараж - Г, гараж - Д, 1/2 огорожі - 1/3, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 ) на користь держави одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо таказ аява подана протягом двадцяти днів здня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення виготовлене 29.08.2025.
Суддя В. І. Гуцол