Справа №949/2011/25
Провадження №2-з/949/1/25
У Х В А Л А

03 вересня 2025 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Тарасюк А.М., розглянувши заяву особи, яка може набути статусу позивача - ОСОБА_1 , особи, які можуть набути статус учасників справи: відповідача - ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державний реєстратор Відділу "Центр адміністративних послуг" Великоомелянської сільської ради Рівненської області Насанович Наталія Анатоліївна про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

02 вересня 2025 року до Дубровицького районного суду Рівненської області надійшла заява особи, яка може набути статусу позивача ОСОБА_1 , особи, які можуть набути статус учасників справи: відповідача - ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державний реєстратор Відділу "Центр адміністративних послуг" Великоомелянської сільської ради Рівненської області Насанович Наталія Анатоліївна про забезпечення позову до подання позовної заяви.

У заяві про забезпечення позову заявник просить суд:

- накласти арешт на земельну ділянку 0,1 га, кадастровий номер :01:006:0256, а також об`єкт нерухомості загальною площею 847,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 або іншим особам за його дорученням відчужувати, розпоряджатись, користуватись земельною ділянкою 0,1 га, кадастровий номер :01:006:0256, а також об`єктом нерухомості загальною площею 847,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 або іншим особам за його дорученням вчиняти будь-які дії спрямовані на отримання прибутку із земельної ділянки 0,1 га, кадастровий номер :01:006:0256, а також об`єкту нерухомості загальною площею 847,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 або іншим особам за його дорученням змінювати споживача послуг з водопостачання, електропостачання, водовідведення по об`єкту нерухомості загальною площею 847,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що він 03 березня 2021 року набув право власності на земельну ділянку 0,1 га, кадастровий номер :01:006:0256, а також об`єкт нерухомості загальною площею 847,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі-продажу нерухомого майна. Загальна вартість майна складала 283440,00 грн.

18 червня 2021 року ОСОБА_2 надав йому позику в сумі 7259824,00 грн., доказом чого є договір позики, згідно якого позичальник зобов`язаний був повернути позикодавцю позику частинами за період 12 місяців.

Того ж дня він, як іпотекодавець, передав ОСОБА_2 (іпотекодержатель) в іпотеку нерухоме майно загальною площею 847,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник зазначає, що в період з 18 липня 2021 року по 18 жовтня 2021 року він, як іпотекодавець, повернув іпотекодержателю ОСОБА_2 позику в сумі 611520,00 грн.

Втім, 17 липня 2025 року державний реєстратор Відділу "Центр адміністративних послуг" Великоомелянської сільської ради Рівненської області Насанович Н.А. зареєструвала право власності на об`єкт іпотеки за іпотекодержателем, що підтверджується інформацією з реєстру нерухомості.

З огляду на інформацію з реєстру нерухомості, державний реєстратор вніс відомості до реєстру нерухомості суму позики в розмірі 7259824,00 грн., однак іпотекодержатель приховав від державного реєстратора відомості про те, що частину позики у розмірі 611520,00 грн. ним повернуто іпотекодержателю.

При цьому, заявник, посилаючись на норму ч. 5 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", вказує, що іпотекодержатель порушив вимоги законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, в частині набуття права власності на предмет іпотеки без його оцінки суб`єктом оціночної діяльності, а також іпотекодержатель не здійснив позасудового врегулювання з іпотекодавцем порушень строку повернення позики за період з 18 грудня 2021 року по 28 серпня 2025 року, що є підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Тож, на переконання заявника, забезпечення позову є необхідне для забезпечення подальшого продажу об`єкту нерухомості, а так само вчинення будь-яких дій спрямованих на отримання прибутку з предмета іпотеки, в тому числі зміну споживача послуг з водопостачання, електропостачання, водовідведення до вирішення спору про скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, а також витребування об`єкту нерухомості з чужого незаконного володіння, вартість якого становить на день стягнення 11757599,00 грн.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши додатки до неї, приходить до наступного.

За вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Суд не вбачає необхідності виклику особи, яка звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, а також для призначення розгляду заяви у судовому засіданні з викликом сторін.

Законодавець у ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачив види забезпечення позову.

При цьому, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Із наведеного випливає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на майно без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в цивільному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи заявника на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

У постанові Верховного суду України від 25 травня 2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст. 154 ЦПК України).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2552цс16 у постанові від 18 січня 2017 року.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволена заява про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації,укладення будь-яких договорів, тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За вказаних обставин, з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що причиною, яка спонукала заявника звернутися до суду з даною заявою про забезпечення позову є припущення про можливий продаж ОСОБА_2 об`єкту нерухомості, без належного тому обґрунтування та надання беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_2 реального наміру відчужити/реалізувати нерухоме майно чи будь-яких підготовчих дій до його відчуження/реалізації та бажання навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову заявником не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду,

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову на даний час є передчасною та у її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 149-153, 258, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

СуддяДубровицького

районного суду Тарасюк А.М.