Справа № 523/710/25
Провадження №2/523/1783/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"20" серпня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/710/25 за позовною заявою Комунального некомерційного підприємства «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

КНП «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батьків дитини до актового запису про народження дитини внесені на підставі ч. 2 ст. 135 СК України.

Згідно Акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я, складеним 04.12.2023 року адміністрацією медичного закладу, у присутності інспектора ЮП СП, представника служби у справах дітей Роздільнянської міської ради, мати дитини відмовилася забрати свою новонароджену дитину та надала відповідну заяву.

Рішенням виконавчого комітету Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 201 від 18.12.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було влаштовано до КНП «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради. За весь час перебування малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у закладі батьки або інші родичі дитини жодного разу не відвідували, не цікавилися станом здоров`я та долею дитини ні в усному, ні в письмовому вигляді, ні в телефонному режимі, матеріальної допомоги не надавали.

Про обставини, які заважають матері виконувати свої батьківські обов`язки, відповідачка службу у справах дітей Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області до відома не ставить. Мати малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до служби у справах дітей щодо повернення дитини не зверталася, свого пояснення та жодних документів, які б підтверджували її участь у вихованні не надавала.

Оскільки, відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від виховання своєї дитини, не приймає жодної участі в житті дитини, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, та в цілому не виконує свої батьківськи обов`язки по догляду за дитиною, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути із ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, на особистий рахунок дитини.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 03.02.2025 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 05.06.2025 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради Зброжик О.П. в судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за вказаною адресою відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідачка не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи за відсутності відповідачки згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області О. Осійчук в судове засідання не з`явився. Однак, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, та просить суд проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина ОСОБА_2 . Батьками дитини вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 06.12.2023 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що відомості про батьків дитини до актового запису про народження дитини внесені на підставі ч. 2 ст. 135 СК України.

І. Висновок суду щодо позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини.

З наявного в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 30.10.2024 року № 57 вих., орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також вищевказаним висновком встановлено, що мати дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , але фактично проживає в с. Василівка, Роздільнянського району Одеської області.

Як вбачається із Акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 04.12.2023 року мати відмовилися доглядати та забрати дитину чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В матеріалах справи наявна заява батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 04.12.2023 року з якої вбачається, що мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_4 відмовляються забрати свою дитину.

Згідно Довідки КНП «Роздільнянська багатопрофільна лікарня» Роздільнянської міської ради № 408 від 04.12.2023 року адміністрація КНП «Роздільнянська БПЛ» повідомляє, що 04.12.2023 року о 14год. 30хв. у пологовому відділенні гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: Захарівський р-н, с. Василівка, відмовилася забрати свою новонароджену дитину (хлопчика), яку народила ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 201 від 18.12.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було влаштовано до КНП «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради, де дитина знаходиться і по теперішній день.

Відповідна до листа КНП «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради № 937 від 03.10.2024 року мати дитини ОСОБА_1 жодного разу дитину не навідувала, не телефонувала, не цікавилась станом здоров`я та долею дитини, матеріальної допомоги не надавала. У зв`язку з цим, адміністрація КНП «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради просить порушити питання щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки, наданої Йосипівським старостинським округом Захарівської селищної ради № 481 від 16.10.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , але на території старостинського округу не проживає.

Відповідно до довідки-характеристики наданої Васильківським старостинським округом Захарівської селищної ради № 145 від 29.10.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає с. Василівка Захарівської селищної ради без реєстрації. За час проживання на території старостинського округу проявила себе негативно себе негативно, веде аморальний спосіб життя, займається бродяжництвом, постійно змінює місце проживання. Сусіди відгукуються про ОСОБА_1 негативно, характеризуючи її як агресивну та не урівноважену особу.

Згідно з Актом обстеження умов проживання від 04.10.2024 року, гр. ОСОБА_1 проживає без реєстрації на території с. Василівка Захарівської селищної ради в приватному будинку. Умови для проживання малолітньої дитини є незадовільні, в будинку безлад, антисанітарія, в будинку недостатньо меблів, відсутні продукти харчування. ОСОБА_1 офіційно не працює, живе за рахунок найманих робіт в селі. Про обставини, які заважають матері виконувати свої батьківські обов`язки, дана громадянка службу у справах дітей Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області до відома не ставить.

ОСОБА_1 має двох старших дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно яких відповідачка позбавлена батьківських прав.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно принципів, закріплених ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно приписів ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Так, Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Під час розгляду даної справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно, воно має законну мету у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

При цьому, встановленні під час розгляду даної справи обставини переконують суд у тому, що відповідачка ОСОБА_1 взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо своєї малолітньої дитини. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави для переконання, що через тривалий час окремого проживання між відповідачкою та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння її вікових психологічних особливостей. Мати дитиною не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дитини, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками.

Крім того, така поведінка матері суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Вказані принципи відповідачка, як матір, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків батьків по вихованню малолітньої дитини.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідачка тривалий час ухилялася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не займається її вихованням, не піклується, матеріально не забезпечує, під час розгляду справи не проявила інтересу до стану її здоров`я, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком малолітньої дитини, а тому суд вважає, що ОСОБА_1 слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до приписів ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, однак, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Суд звертає увагу відповідачки на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України).

ІІ. Висновок суду щодо позовної вимоги про стягнення аліментів.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно приписів ч. 2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2025 рік в Україні встановлюються Законом України "Пpo Державний бюджeт на 2025 рік".

Так, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01.01.2025 року становить 3196 грн., а для дитини віком до 6 років з 01.01.2025 року становить 2563 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

А тому, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно приписів ст. 191 ч. 1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн за вимогу немайнового характеру та 1211,20 грн. за вимогу майнового характеру, встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2025 року (рік звернення до суду з позовом).

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 164, 166, 170, 182, 183 СК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 81, 141, 247, 263-265, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Комунального некомерційного підприємства «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 січня 2025 року та до досягнення повноліття ОСОБА_2 , шляхом перерахування їх на особистий рахунок дитини.

Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 2422/дві тисячі чотириста двадцять дві/грн. 40 коп.

Учасники справи:

Позивач: Комунальне некомерційне підприємство «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3, місцезнаходження: 65111, м. Одеса, пр-т. Князя Володимира Великого, 149/5.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, місцезнаходження: 66700, Одеська обл., Роздільнянський р-н, смт. Захарівка, вул. Центральна, буд. 69.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Повний текст рішення складено 02 вересня 2025 року.

Суддя Пересипського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер