Справа № 646/3687/24
№ провадження 2-др/646/35/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.25 м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді Барабанової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Штець Ольги Іванівни про ухвалення додаткового рішення, -

встановив:

У провадженні Основ`янського районного суду міста Харкова перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Стеганцов Михайло Сергійович до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, Служба у справах дітей Балаклійської міської військової адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою судді від 09.04.2024 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні в підготовче судове засідання.

22.07.2025 представник позивача подав до суду заяву про залишення позову без розгляду, оскільки на сьогоднішній день у позивача відпала необхідність в судовому врегулюванні спору з відповідачем.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 24.07.2025 позовну заяву ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Стеганцов Михайло Сергійович до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, Служба у справах дітей Балаклійської міської військової адміністрації про позбавлення батьківських прав залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Роз`яснено позивачу право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

30.07.2025 до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Штець Ольги Іванівни про ухвалення додаткового рішення у справі, вказуючи на те, що у відзиві від 29.10.2024 було заявлено вимогу щодо вирішення питання щодо розподілу витрат на судовий розгляд. Окремо подано клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 24.07.2025 позовну заяву ОСОБА_2 , представник позивача - адвокат Стеганцов Михайло Сергійович до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, Служба у справах дітей Балаклійської міської військової адміністрації про позбавлення батьківських прав залишено без розгляду. Проте в ухвалі від 24.07.2025 не вирішено питання щодо компенсації витрат на правову допомогу для відповідача

Зважаючи на викладене просив суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із розглядом справи, у розмірі 12 000 грн.

На підтвердження витрат надав суду копію договору про надання правничої допомоги від 25.11.2023, ордер на надання правничої допомоги від 25.11.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД №004711, квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 30.10.2024 на суму 8 100,00 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордеру №3 від 28.07.2025 на суму 3 900,00 грн.

30.07.2025 до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 , адвоката Стеганцова Михайла Сергійовича, в якій він просив відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу за її необґрунтованістю.

У судове засідання сторони у справі не з`явилися про його час та місце були повідомлені своєчасно та належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Частиною 6 ст. 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч.1 ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура (ч.1 ст. 131-2 Основного Закону). Відповідно до ч.1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати на професійну правничу допомогу регулюються ст. 137 цього Кодексу.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є завданням та однією із основних засад цивільного судочинства (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України). Отже, додаткове рішення у справі може бути винесене у разі вирішення справи судом по суті з ухваленням рішення суду (у тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати). Оскільки, як зазначалося вище, ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 24.07.2025 позовну заяву ОСОБА_2 , представник позивача - адвокат Стеганцов Михайло Сергійович до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, Служба у справах дітей Балаклійської міської військової адміністрації про позбавлення батьківських прав залишено без розгляду, підстав для винесення саме додаткового рішення у справі, як про це просить представник відповідача, немає.

Суд зазначає, що ухвала суду про компенсацію судових витрат після закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду є судовим рішенням про розподіл судових витрат, яке приймається за наслідком розгляду відповідного клопотання відповідача з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Розподіл витрат у разі залишення позову без розгляду відбувається у порядку, встановленому ст.142 ЦПК України.

Згідно з ч.5 цієї статті у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч.6 ст.142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою -п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 ст. 141 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм процесуального закону, якими врегульовано питання розподілу судових витрат (ст.ст. 141,142 ЦПК України) дає підстави для висновку, що в разі залишення позову без розгляду та заявлення вимог про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зобов`язаний виходити з положень ч.5 ст.142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною. При цьому заявнику необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні (ухвалі суду), які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені. Тобто стягнення з позивача компенсації понесених учасником справи витрат, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Зважаючи на те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, саме відповідач, звертаючись до суду із заявою про розподіл судових витрат, повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому залишенням його без розгляду.

У Верховному Суді склалася стала та послідовна практика застосування цієї норми процесуального закону. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат у разі закриття провадження у справі (як і залишення позову без розгляду) можливе саме у випадку необґрунтованості дій позивача, та звертала увагу, що сам по собі факт закриття провадження у справі/залишення позову без розгляду не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмету спору, ні свідоме порушення позивачем правил підсудності та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

Верховний Суд також неодноразово вказував, що поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожним таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача". Окрім того, поняття "необґрунтовані дії позивача" не є тотожним поняттю "необґрунтований позов", адже законодавець свідомо визначив як підставу для компенсації саме дії позивача, які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору позов. Тобто предметом дослідження в даному випадку не може бути надання оцінки обґрунтованості позовних вимог, яка здійснюється судом при прийнятті рішення по суті спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 зазначила, що при компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини п`ятої статті 130 ГПК України (ч.5 ст. 142 ЦПК України) має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. У поданій суду заяві від 30.07.2025 про ухвалення додаткового рішення представником відповідача не вказано, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, не надано доказів в обґрунтування цих обставин.

На підставі викладеного, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Штець Ольги Іванівни про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 133, 142, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Штець Ольги Іванівни про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.В. Барабанова