Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/1578/25
Номер провадження2/173/1033/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Челюбєєва Є.В., розглянувши заяву представника заявника адвоката Карчагіна Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2025 року представник заявника адвокат Карчагін Сергій Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що ним, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області подано позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення грошових коштів в порядку регресу з відповідача у зв`язку з виконанням позивачем зобов`язання відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.01.2018 у справі № 173/1598/16-ц.

Враховуючи ціну позову, вважає, що відповідач намагатиметься відчужити або приховати своє майно з метою утруднення або перешкоджання виконання рішення суду у разі ухвалення його на користь позивачки, виходячи з наступного.

Дії відповідача, які полягали в ухиленні від виконання зазначеного вище рішення суду, призвели до стягнення АТ КБ «ПриватБанк» з позивача в солідарному порядку боргу за рахунок примусової реалізації квартири позивача з прилюдних торгів, що свідчать про недобросовісну поведінку відповідача.

Виконавче провадження № 62575901, відкрите АТ КБ «ПриватБанк» у відношенні відповідача, яке було ще відкрито станом на дату звернення з позовом, наразі завершено.

Арешти, відповідно, накладені у зазначеному виконавчому провадженні, скасовані.

На сьогодні у власності відповідача наявне лише домоволодіння: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 65,2, Житлова площа (кв.м): 32,4, згідно інформації з ДРРПНМ вартість квартири становить 55537,00 грн.

На підставі чого просить вжити заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріли справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічна позиція зазначена Верховним Судом в постанові від 18 травня 2021 року у справі № 944/1748/20 (провадження № 61-2251св21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті -це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Обраний спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке може бути предметом поданої представником позивача Карчагіним С.В. позовної заяви про стягнення боргу майна, є підставним і співмірним із можливими заявленими позовними вимогами та може забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів заявника.

Враховуючи зміст позовних вимог, суд доходить висновку, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає вимогам ст.150 ЦПК України.

При цьому суд звертає увагу на те, що наявність арешту вказаного майна ніяким чином не обмежує відповідача в праві користування майном.

Стосовно вимог заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (нотаріусам) речових прав на нерухоме майно приймати рішення про державну реєстрацію, суд зазначає, що в даному випадку такий вид забезпечення позову, як накладення арешту є достатнім для забезпечення виконання можливого рішення суду у даній справі, а тому підстав для застосування інших вказаних у заяві засобів забезпечення позову не вбачає.

За таких підстав заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, а саме в частині накладенні арешту на нерухоме майно відповідача ОСОБА_2 у виді належних їй на праві приватної власності домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набранням законної сили рішенням суду у даній справі.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Керуючись ст. 151 -153, 157 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Карчагіна Сергія Володимировича, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов, шляхом накладення арешту на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 65,2, Житлова площа (кв.м): 32,4 (реєстраційний номер ОНМ 8170248), яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

Виконання ухвали суду доручити Верхньодніпровському відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення судового рішення до виконання три роки з наступного дня після його прийняття.

Боржник: ОСОБА_2 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Стягувач: ОСОБА_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Є.В. Челюбєєв