Березівський районний суд Одеської області
02.09.2025
Справа № 494/1126/25
Провадження № 2/494/586/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання -Антонишиної І.С.,

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представник третьої особи Скиба Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №494/1126/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

28.05.2025 року до Березівського районного суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 28.05.2025 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римаря І.А.

Ухвалою суду від 09.06.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.07.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що з 26.09.2013 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , від якого має дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З березня 2018 року подружнє життя не складалось, дружина самостійно змінювала місце проживання своє та дочки, залишала дитину зі своїми знайомими. Рішенням суду від 19.07.2018 року визначено місце проживання дитини з батьком, однак вимогу щодо розірвання шлюбу залишено без розгляду. З часу винесення рішення суду дружина не з`являлась в сім`ї, не телефонувала, не підтримувала жодних зв`язків з дитиною. Заочним рішенням суду від 15.02.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначив, що особисто дбає про виховання дитини, утримує її самостійно, має гарні умови проживання, дочка забезпечена усім необхідним для належного розвитку, має високі досягнення у навчанні. ОСОБА_1 працює та має постійний заробіток, таким чином має змогу забезпечувати дочку, на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, не судимий. Мати дитини поїхала з місця своєї реєстрації в кінці 2017 року, вже більше чотирьох років проживає за кордоном. Станом на день звернення до суду з позовом позивач військову службу не проходить, не є ухилянтом, облікові дані оновив вчасно. Згідно чинного законодавства передбачено, що встановлення факту самостійного виховання та утримання є підставою для отримання відстрочки від мобілізації та визначив порядок його встановлення виключно у судовому порядку. Для забезпечення найкращих інтересів дочки, існує необхідність у встановленні факту самостійного виховання та утримання дитини батьком.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан , який продовжено до 05.11.2025 року.

У судовому засіданні 02.09.2025 року позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Також вказали, що встановлення даного факту необхідно для отримання позивачу відстрочки від мобілізації.

У судове засідання 02.09.2025 року відповідач не з`явилась, без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, так на її адресу направлялись судові повістки про виклик до суду, що підтверджується списком рекомендованих відправлень (а.с.51), також виклик здійснювався через оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.59), а тому на підставі ст.128-130 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської областіу судовому засіданні 02.09.2025 року наполягала на задоволенні позову, та вказувала, що батько дитини самостійно виховує дитину з моменту визначення місця проживання дитини рішенням суду, місце перебування матері взагалі не відоме, остання не спілкується та не піклується про дочку. Водночас, також вказала, що позивачем подано до служби клопотання про позбавлення матері батьківських прав, однак рішення органом ще не прийнято про доцільність її позбавлення.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 у судове засідання 02.09.2025 року не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином, про що свідчать розписка (а.с.60), про причини своєї неявки суду не повідомили. Будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надсилали.

Під час розгляду справи 02.09.2025 року допитано свідка ОСОБА_5 , яка являється сусідкою позивача, вказала, що ОСОБА_1 виховує дочку ОСОБА_4 самостійно, мати покинула дитину коли останній було три роки, батько повністю забезпечує потреби дочки. ОСОБА_1 часто просить ОСОБА_6 побути з дитиною, поки перебуває на роботі. Чи позбавлено відповідача батьківських прав не знає.

Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Вислухавши позивача, його представника та представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради, ігнорування викликів до суду відповідачем та представником третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, допитавши свідка, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 15.02.2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.10-11). Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 19.07.2018 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 (а.с.8-9).

Актом обстеження житлово-побутових умов мешканців Березівської міської ради ОТГ від 08.04.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що до складу сім`ї входить батько ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_4 , мають задовільні умови проживання, батько-одинак самостійно виховує дочку, місце знаходження матері невідоме (а.с.12).

Згідно акут обстеження умов проживання, складеним спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області від 15.05.2025 року вбачається, що проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що умови проживання відмінні, у дитини є власна кімната, батьком створено усі умови для виховання та проживання своєї дитини (а.с.13-14).

Позивач в позовному провадженні просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує та утримує дитину.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 Сімейного кодексу України (далі СК України), передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

ОСОБА_1 звертаючись до суду просить встановлення вищевказаного факту для юридичного підтвердження наявності факту самостійного виховання та утримання дочки, так як відповідач не бере участі в утриманні та вихованні дитини.

При цьому, як зазначив позивач та представник позивача під час судового засідання, що даний факт самостійного виховання та утримання необхідний саме для отримання відстрочки від мобілізації.

Згідно із ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При цьому, суд вважає заначити, що встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним з батьків батьківських обов`язків.

Водночас, як зазначено третьою особою Служби у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області, позивач звертався до них з заявою про позбавлення батьківських прав, яка знаходиться у службі на розгляді, однак висновку про доцільність чи відмову у доцільності позбавлення батьківських прав станом на день розгляду цієї справи не прийнято.

Доказів звернення ОСОБА_1 до органу опіки та піклування з метою вирішення питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, отримання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її дочки, а також доказів звернення з позовом до суду про позбавлення батьківських прав - не надав.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

В ході розгляду справи позивачем не надано та судом не встановлено факту порушення особистих прав заявника, які б підлягали захисту у судовому порядку в обраний ним спосіб.

На думку суду факт розірвання шлюбу між сторонами, проживання дитини з батьком та те, що сторони не проживають разом, не свідчить про неможливість участі матері у вихованні та утриманні дитини.

Відтак, суд доходить до висновку, що під час розгляду справи позивачем не доведено, що його права порушені або оспорюються відповідачем.

Верховний Суд України у листі від 1 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертав увагу судів, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Судом відзначається, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом, а не задля мети, як у даному випадку, - саме для отримання відстрочки від мобілізації позивачу.

Разом з тим, в силу ст.141 СК України, проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків.

Жодних доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права позивача, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, а також документів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні соціальних пільг та гарантій позивачем суду не надано, як і не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні зазначених ним у позові питань за відсутності судового рішення. При цьому суд вважає, що факт самостійного виховання та утримання позивачем дитини може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини зумовлене, зокрема, для отримання відстрочки від мобілізації, у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Це право регулюється чинним законодавством.

Окреме проживання батьків та встановлення місця проживання дитини із заявником, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять в даному випадку, - факт відсутності участі матері у вихованні дитини, а навпаки створюють у суду думку, що позивач в даному випадку діє не в найкращих інтересах дитини, а саме в своїх особистих цілях, задля отримання відстрочки від військового обов`язку, особливо в умовах воєнного стану.

Як вбачається із поданого позивачем позову, наданих в судовому засіданні пояснень, між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо виховання та утримання дитини, а суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги не вимогами до відповідачки щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача, а фактично є вимогами на підставі яких позивач бажає отримати відстрочку від мобілізації, що свідчить про неефективний спосіб захисту обраний позивачем, та необґрунтованість і безпідставність поданого позову, а тому в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ).

Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області (пл. Захисників України, 9, м. Березівка Одеської області, ).

Третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 04.09.2025 року.

Суддя І.А. Римар