Дата документу 02.09.2025 Справа № 0809/6901/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №0809/6901/2012 Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О. С.
Провадження № 22-ц/807/1452/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кухар С.В., Гончар М.С., Осташенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Шокарєвої Альони Вікторівни на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюка Дениса Петровича, стягувач Кредитна спілка «Аккорд» ,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюка Дениса Петровича, стягувач Кредитна спілка «Аккорд» .

В обґрунтування скарги посилається на те, що у провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебувала справа № 0809/6901/2012 за позовом Кредитної спілки «Аккорд» (далі по тексту КС «Аккорд») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2013 року вимоги КС «Аккорд» були задоволені, з ОСОБА_1 на користь останньої було стягнуто заборгованість в розмірі 22 091,68 грн, витрати за сплати судового збору 220,92 грн. Рішення суду набрало законної сили 09 грудня 2013 року.

На виконання даного рішення суду, 16 січня 2014 року Заводським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист зі строком пред`явлення його до виконання до 09 грудня 2014 року.

26 березня 2025 року постановою старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюка Д.П. було відкрито виконавче провадження № 7762407. Виконавчий лист містить відмітки з датами та причинами його повернення.

ОСОБА_1 не погоджується з винесеною постановою про відкриття провадження з тих підстав, що стягувачем був пропущений строк пред`явлення його до виконання, для поновлення якого стягувач не звертався до суду.

На підставі вищевикладеного, скаржник просив суд визнати протиправними дії державного виконавця та зобов`язати останнього скасувати постанови у виконавчому провадженні № 77621407 від 26 травня 2025 року про: відкриття виконавчого провадження, від 26 травня 2025 року про стягнення виконавчого збору, від 26 травня 2025 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження , від 26 травня 2025 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, від 26 березня 2025 року постанову про накладення арешту на грошові кошти з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди державного виконавця.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2025 року у задоволенні скарги відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Шокарєва Альона Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2025 року скасувати та постановити нову якою скаргу ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясовував всі обставини справи, зокрема: коли саме відкривалися виконавчі провадження по вказаному виконавчому документу, чи не було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання під час попередніх звернень стягувача. Так, згідно з відмітками, які містяться на виконавчому листі, виконавчий лист повертався стягувачу 4 рази: 29.12.2014, 11.12.2015, 21.11.2016, 11.05.2020. Тобто стягувач пред`являв виконавчий лист до виконання п`ять разів: чотири рази виконавчий лист повертався стягувачу, п`ятий раз - виконавчий лист продовжує перебувати на виконанні. Не звернув уваги на те, що виконавче провадження відкрито з порушенням вимог пункту 2 частини першої статті 4, статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 02 червня 2016 року) та статей 22, 26 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 21 квітня 1999 року), якими встановлено вимоги щодо строку пред`явлення стягувачами виконавчих документів до виконання.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу старший державний виконавець Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюк Д.П. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Старший державний виконавець Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюк Д. П., стягувач Кредитна спілка «Аккорд», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення справи суду не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності зазначених учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України від 15.03.2022 N 2129-IX "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 2129-IX) внесені зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, пунктом 10-2 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон набрав чинності 26 березня 2022 року. Положення пункту 10-2 розділу Х111 Прикінцеві та перехідні положення Закону України « Про виконавче провадження» стосуються також строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Оскільки остання відмітка державного виконавця на виконавчому документі про повернення виконавчого документа стягувачу 11 травня 2020 року, отже кінцевий строк пред`явленні виконавчого листа № 0809/6901/2012 , 11 05 2023, припав на строк дії воєнного стану, що діє і станом на день ухвалення судового рішення, а від так він є таким, що не сплинув. Отже, дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження 26 березня 2025 року та винесення інших постанов 26 березня 2025 року, передбачених чинним законодавством, є правомірними та законними.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може в повній мірі погодитися, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи.

В провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 0809/6901/2012 за позовом КС «Аккорд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2013 року вимоги КС «Аккорд» були задоволені, з ОСОБА_1 на користь останньої було стягнуто заборгованість у розмірі 22 091,68 грн, витрати за сплати судового збору у розмірі 220,92 грн. Рішення суду набрало законної сили 09 грудня 2013 року (а.с. 73).

На виконання вищевказаного рішення суду, 16 січня 2014 року Заводським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист зі строком пред`явлення його до виконання до 09 грудня 2014 року. Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 . Стягувач: Кредитна спілка «Аккорд» (03055 м. Київ, вул.В.Ярмоли, 38, корп.75-а, п/р НОМЕР_2 у ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 320649, (а.с. 16).

Виконавчий лист №0809/6901/2012 містить наступні відмітки з датами та причинами його повернення:

29.12.2014 року п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»;

11.12.2015 року п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»;

21.11.2016 п.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»;

11.05.2020 п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

26 березня 2025 року постановою старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюка Д.П. керуючись ст.3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» було відкрито виконавче провадження № 7762407 (а.с. 4-5).

26 березня 2025 року державним виконавцем керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.6-7).

26 березня 2025 року державним виконавцем керуючись ст. 3,27,40 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про стягнення виконавчого збору (а.с.8).

26 березня 2025 року державним виконавцем керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (а.с.9-10).

26 березня 2025 року державним виконавцем керуючись статтею 56 закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 25 313,86 грн та направлена до банківських установ (а.с.11-12).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 10 квітня 2025 року, адресованої Лівобережному відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 посилаючись на Закон України «Про виконавче провадження» просила Відділ визначити рахунок № НОМЕР_3 в АТ «Ощадбанк» код банку 315784, поточним рахунком для здійснення видаткових операцій відповідно до вищевказаного закону, про що у виконавчому провадженні №77621407 винести відповідну постанову та надіслати останню до банку (обслуговуючому банку) (а.с.61).

15 квітня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій який просила визначити боржниця у своїй заяві від 10 квітня 2025 року (а.с.69-70).

Відповідно до листа начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16 квітня 2025 року вих.№40633/5, адресованого на запит адвокату Шокарєвій А.В., зазначено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження ВП №77621407 з примусового виконання виконавчого листа №0809/6901/2012 від 16 січня 2014 року виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Аккорд» заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 091, 68 грн та судового збору у розмірі 220,92 грн. 26 березня 2025 року державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника. Остання відмітка державного виконавця на виконавчому документі про повернення виконавчого документа стягувачу 11 травня 2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Стосовно строків встановлених Законом, повідомляє, що з 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами) в Україні введено воєнний стан. Відповідно пункту 10-2 розділу ХІІІ Закону України від 15.03.2022 №2129-ІХ «Про внесення до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. На підставі вищевикладеного, відсутні підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.15).

Відповідно до довідки секретаря Заводського районного суду м. Запоріжжя Лучко О.Г. від 05 травня 2025 року №0809/6901/2012/5849/2025, адресованої на запит судді Заводського районного суду м. Запоріжжя Яцуну О.С. щодо видачі справи з архіву Заводського районного суду м. Запоріжжя №0809/6901/2012 провадження №2/332/123/2013 за позовом Кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повідомлено, що згідно номенклатури суду, матеріали справи були знищені. В архіві зберігається тільки оригінал рішення суду від 15.03.2013 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 червня 2013 року, 09 грудня 2013 року ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року по вищезазначеній справі (а.с.26).

Статтею 129-1 Конституції України гарантовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення конкретизовано у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року N 5-рп/2013 у справі N 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За правилами частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За положеннями пунктів 1-3 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Частиною першою статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" визначено підстави, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

Так, пунктом 9 частини першої вказаної статті передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 цього Закону України "Про виконавче провадження").

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 посилалась на те, що оскільки строк пред`явлення виконавчого листа №0809/6901/2012 виданий Заводським районним судом м. Запоріжжя 16 січня 2014 року, до виконання стягувачем пропущено, а тому державний виконавець не мав законного права відкривати виконавче провадження щодо виконання рішення суду (ВП №77621407). Вважала, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 26 березня 2025 року є незаконною, оскільки пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Також є незаконними інші постанови, які були винесенні державним виконавцем у цьому виконавчому провадженні

На момент видачі виконавчого листа, 16 січня 2014 року, діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (надалі Закон України від 21.04.1999).

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України від 21.04.1999, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Отже, виконавчий лист, виданий судом, може бути пред`явлений до виконання протягом року.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, що набрав чинності 05.10.2016 (надалі Закон України від 02.06.2016), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016).

Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання визначається за законом, що діє на момент звернення до виконання, а не на момент видачі такого листа. Це означає, що якщо після видачі листа закон про строки пред`явлення змінився, то застосовуватиметься саме цей новий закон.

Як вже зазначалось раніше, виконавчий лист № 0809/6901/2012 містить наступні відмітки з датами та причинами його повернення: 29.12.2014 п. 5 ст. 47 ЗУ «ПВП»; 11.12.2015 ст. 47 п. 5 ЗУ «ПВП»; 21.11.2016 п. 5 ст. 37 ЗУ «Про ВП»; 11.05.2020 п. 2 ст. 37 ЗУ «ПВП» (а.с.16-17).

Тобто, з матеріалів даної справи чітко вбачається, що стягувач неодноразово звертався до органів виконавчої служби задля виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконавчий лист неодноразово повертався з тих чи інших підстав з дотриманням строків пред`явлення.

Так згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження ( ВП спецрозділ» встановлено, що на виконанні у Заводському відділі ДВС м.Запоріжжя перебувало виконавче провадження з вищезазначено виконавчого документа. 28.02.2014 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. 29.12.2014 керуючись п.5 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (в старій редакції) державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з тим, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів не можливо з`ясувати місцезнаходження і місцеперебування боржника, за адресою вказаною у виконавчому документі боржник не перебуває. У зв`язку з цим, строк повторного пред`явлення виконавчого документа до 29.12.2015 (сканкопія витягу з ВП-Спецроздід додається).

Наступний раз виконавчий документ був пред`явлений до Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження (ВП-спецрозділ) виконавче провадження ВП №49532556. 11.12.2015 п.5 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем було повернено виконавчий документ стягувачу, що підтверджується відміткою про повернення у виконавчому листі. З вищенаведеного строк пред`явлення до виконання не було пропущено, та відповідно нової відмітки строк повторного пред`явлення виконавчого документа - 11.12.2016.

Повторно виконавчий документ був пред`явлений до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.Згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження (ВП-спецрозділ) виконавче провадження ВП №52270222. 21.11.2016 п.5 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем було повернено виконавчий документ стягувачу, що підтверджується відміткою про повернення у виконавчому листі.

29.10.20218 державним виконавцем Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження. 11.05.2020 державним виконавцем Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" було постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. (скріншот з реєстру додається).

26 березня 2025 року постановою старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюка Д.П. було відкрито виконавче провадження № 7762407.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2022 року у справі N 201/13239/15-ц (провадження 14-75цс22) зазначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону N 1404-VIII).

Отже, остання дата повернення виконавчого листа 11.05.2020. Строк пред`явлення до виконання 11.05.2023.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/22 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжено та триває дотепер.

У пунктах 47 і 48 постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі N 260/2595/22 (провадження N К/990/383/23) зазначено, що особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1404-VIII, відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом N 1404-VIII як спеціальним нормативно-правовим актом, у цьому випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Близький за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07 квітня 2023 року в справі N 910/5925/15-г, від 03 квітня 2025 року в справі N 712/8159/15-ц та від 05 лютого 2025 року в справі N 1616/803/2012.

Оскільки остання відмітка державного виконавця на виконавчому документі про повернення виконавчого документа стягувачу - 11.05.2020 на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». А отже, на час набрання вказаним законом чинності, строк для пред`явлення Виконавчого листа №0809/6901/2012 від 16.01.2014 виданого Заводським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Акорд» заборгованості за кредитним договором у розмірі 22091,68 грн та судового збору у розмірі 220,92 грн, який закінчувався 11.05.2023, пред`явлений до виконання 11.08.2025 - не сплив.

Оскільки у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану строки пред`явлення виконавчих документів до виконання перериваються, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Переривання строків пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання за пунктом 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1404-VIII означає анулювання строку, який сплив до моменту запровадження воєнного стану, та до дня припинення або скасування воєнного стану зупиняється перебіг трирічного строку на пред`явлення до виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, що не сплив на дату запровадження воєнного стану. Відповідно, після припинення або скасування воєнного стану перебіг цього строку починається заново.

З огляду на вищевикладене, строки пред`явлення виконавчих документів до виконання в зв`язку із введенням в Україні воєнного стану перервалися та на час розгляду заяви стягувача не спливли, а тому відсутні були підстави у державного виконавця для повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Аналогічні висновки викладені у наступних прийнятих рішеннях суду: постанова Верховного Суду від 3 серпня 2023 року у справі № 420/10415/22 (провадження № К/990/29776/22); ухвала Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі 127/2119/13-ц (провадження № 61-11293ск23); Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі №260/2595/22.

Отже, суд першої інстанції, зробив правильний висновок про те, що станом на 26 березня 2025 року (день винесення приватним виконавцем постанов про відкриття ВП), строк пред`явлення виконавчого документу у цій справі до виконання не закінчився, а дії, вчинені приватним виконавцем, відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що стягувачем не було надано доказів того, що ним не було пропущено строки пред`явлення виконавчого листа до виконання під час жодного із зверненням до виконавчої служби, судом першої інстанції не було з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для справи, не заслуговують на увагу.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Скаржником не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що виконавчий лист, який пред`являвся до виконання стягувачем чотири рази на підставі якого чотири рази було відкрито виконавче провадження, що ці дії були вчиненні з порушенням строків пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлених законом.

Напроти, в матеріалах справи міститься виконавчий лист з відміткою державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення.

Докази про пред`явлення виконавчого документа до виконання в строки, передбачені законом, відкриття виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу підтверджуються перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження (ВП № 49532556), які співпадають з відміткою про повернення виконавчого документа стягувачу, що міститься на виконавчому листі.

Зазначені обставини скаржником спростовані не були.

Виходячи з вищевикладеного та наявних матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги в частині визнання протиправними дії старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюк Д.П. про відкриття виконавчого провадження №77621407 від 26.03.2025 року, та скасування цієї постанови, оскільки останній не допустив порушень, на які вказує заявник, а тому ухвала суду першої інстанції в цій частині відповідає вимогам законам та фактичним обставинам справи.

Водночас, зі змісту скарги вбачається, що боржник оскаржує також постанову про стягнення виконавчого збору від 26 березня 2025 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26 березня 2025 року, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 26 березня 2025 року, про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виконавчий документ стягувачем пред`явлений до виконання у межах строків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням дії воєнного стану, а тому всі наступні постанови державного виконавця винесені правомірно та є законними.

Однак апеляційний суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Частиною першою статті 74 Закону N 1404-VIII встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат ВП та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону N 1404-VIII).

Питання юрисдикційності справ за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби неодноразово розглядалося Великою Палатою Верховного Суду.

Зокрема, в постанові від 14 березня 2018 року в справі N 213/2012/16 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), тобто не за рішенням, ухваленим судом, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите ВП, а також суб`єктів їх видання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі N 161/15523/17).

Практика щодо того, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження постанов виконавця про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, зокрема й судом якої юрисдикції, вони видані, є послідовною і сталою, що підтверджується постановами Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року в справі N 620/14727/23, Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 квітня 2025 року в справі N 906/512/23 та Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2025 року в справі N 522/1515/16.

У справі, що переглядається, боржник просив визнати протиправними й скасувати постанови приватного виконавця про стягнення з нього основної винагороди приватного виконавця, витрат ВП, накладення арешту на грошові кошти з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат ВП, які належать до юрисдикції адміністративного суду.

Суд не врахували сталу практику Верховного Суду та розглянув справу в наведеній частині в порядку цивільного судочинства, тому судове рішення підлягає скасуванню, а провадження за скаргою на дії державного виконавця у цій частині - закриттю.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина перша та друга статті 377 ЦПК України).

У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору (частина четверта статті 377 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2025 року у справі №761/19104/15-ц.

. Апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, судове рішення скасувати в частині визнання протиправними й скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору державного виконавця, додаткових витрат виконавчого провадження, накладення арешту на грошові кошти з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди державного виконавця, витрат ВП, провадження в справі закрити, повідомити заявника, що розгляд таких вимог належить до юрисдикції адміністративного суду.

В іншій частині судові рішення залишаються без змін на підставі 375 статті ЦПК України.

Керуючись статтями 255, 367, 368, 374, 375, 377, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Шокарєвої Альони Вікторівни задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2025 року скасувати в частині визнання протиправними й скасування постанов державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Манделюка Дениса Петровича у виконавчому провадженні № 77621407 від 26 травня 2025 року; про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження,, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, накладення арешту на грошові кошти в частині сум виконавчого збору/основної винагороди державного виконавця, витрат виконавчого провадження, провадження в справі в цій частині закрити.

Повідомити, що розгляд вимог про визнання протиправними й скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору; розміру мінімальних витрат виконавчого провадження; визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження; арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафіввіднесений до юрисдикції адміністративного суду.

В іншій частині ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 03 вересня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Кухар С.В.