Справа № 215/2561/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Науменко Я.О., за участю: секретаря Дядькіна І.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Мельник Л.Г., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації у розмірі 270 000,00 грн у зв`язку з відчуженням спільного майна, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання факту окремого проживання,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 05.08.2025 поновлено позивачу строк на подання зміненої позовної заяви, задоволено заяву позивача про зміну предмету позову, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання на 28.08.2025.

Відповідач 19.08.2025 подав до суду зустрічну позовну заяву про встановлення факту того, що він та позивач з лютого 2021 року по лютий 2022 року перебували у режимі окремого проживання подружжя у зв`язку з припиненням шлюбних відносин.

Представник позивача у підготовчому судовому засіданні заперечувала проти прийняття зустрічного позову до розгляду, посилаючись на відсутність у ньому вимог, для встановлення факту яких просить відповідач.

Відповідач щодо зазначеного представником позивача своєї думки не висловив, зауважив про можливість врегулювання спору з позивачем у позасудовому порядку.

Заслухавши думку представника позивача, з`ясувавши позицію відповідача, ознайомившись із зустрічною позовною заявою та долученими до неї матеріалами, суд доходить висновку про необхідність залишення її без руху з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Згідно з ч.1 статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

Сутністю позовного провадження є завжди спір між сторонами про цивільне.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про усиновлення, встановлення фактів, що мають юридичне значення, про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя.

Ключова відмінність окремого провадження від позовного полягає у відсутності спору про право, а також у особливому предметі справ окремого провадження - встановлення юридичного факту чи конкретної обставини, що має юридичне значення. Так, відсутність спору про право полягає в тому, що у таких справах не йде мова про оспорювання чи невизнання суб`єктивного права особи, що випливає із житлових, сімейних, спадкових правовідносин тощо. У справах окремого провадження відсутній опонент - протилежна сторона процесу, яка і обумовлює виникнення суперечки, спору про право, але наявний заявник - заінтересована особа, яка прагне задовольнити свій інтерес, встановивши юридичний факт. Так, інколи у цивільних правовідносинах виникають випадки, коли є необхідність у захисті прав не лише, коли вони порушуються, але й коли просто потрібно встановити обставини, що стануть підставою для здійснення суб`єктивних прав.

Наступною визначальною ознакою, що вирізняє окреме та позовне провадження є такий інститут цивільного процесу як інтерес. Дана категорія виступає предметом судового захисту як у окремому, так і в позовному провадженні. При цьому, правова природа інтересу, різна. Так, в обох випадках метою заявника (позивача) є задоволення інтересу, але в окремому провадженні для заявника на етапі задоволення цього інтересу справа вичерпується. На цьому сам інтерес особи визначається задоволеним і розгляд справи завершується. Що ж стосується позовного провадження, то в його рамках категорія інтересу розглядається дещо в іншому ракурсі. Так, у таких справах інтерес також має місце бути, але при цьому, він має складнішу правову природу, адже обумовлюється спором про право і суд не лише встановлює сам факт, але і зобов`язується зробити власні висновки про наявність чи відсутність правовідносин між сторонами процесу, про права та обов`язки суб`єктів, про зміст суб`єктивного права і юридичного обов`язку тощо. У справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, безпосередньо захист суб`єктивного матеріального права не здійснюється. Суд не визнає наявності у заявника суб`єктивного матеріального права, не зобов`язує інших осіб до вчинення дій в інтересах заявника.

У даному випадку заявник звертається до суду в порядку позовного провадження і заявляє лише одну вимогу - встановити факт постійного окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, без заявлення вимог для захисту порушеного права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до норми ч.1 ст.188 ЦПК України - в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

В даному випадку основною буде вимога про встановлення факту, а похідною і залежною від неї, будуть вимоги про визнання права особистої приватної власності на майно.

У позовному провадженні може бути розглянута вимога про встановлення факту, однак така вимога, яка є основною, заявляється поряд із безпосередньо позовними вимогами, як-то: встановлення факту окремого проживання подружжя та визнання майна особистою приватною власністю; встановлення факту окремого проживання подружжя та поділ майна і так далі.

Змістом позовних вимог є встановлення факту перебування в режимі окремого проживання подружжя, але позивач не визначає конкретний спосіб захисту порушеного права у відповідності до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібну правову позицію сформульовано, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та інших.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

У даному випадку, подаючи до суду позовну заяву про встановлення факту режиму окремого проживання подружжя, позивач не зазначає змісту позовних вимог, тобто не заявляє жодних позовних вимог до відповідача, а також не визначає конкретний спосіб захисту порушеного права у відповідності до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц вказала, що вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав, а лише підставою для вирішення такої справи.

Положеннями частини 2 статті 194 ЦПК України визначено, що до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Таким чином, наслідком недотримання зазначених умов є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо цей недолік не буде усунуто у строк, установлений судом, визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (стаття 185 ЦПК України).

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Зустрічну позову заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання факту окремого проживання - залишити без руху для усунення недоліків, зазначених в ухвалі у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

У разі невиконання ухвали суду і не усунення недоліків в зазначений строк зустрічну позовну заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Ухвала складена та підписана 28.08.2025.

Суддя