Справа № 709/857/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2025 року с-ще Чорнобай
Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Романової О.Г.,
за участі секретаря судового засідання - Данілової О.С.,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представників третіх осіб органу опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради Голубович І.М., ОСОБА_3 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради про позбавлення батьківських прав,-
22.05.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги мотивує тим, що він в період часу 27.12.2011 по 01.08.2013 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , яка в період шлюбу народила доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
01.08.2013 рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області їх шлюб був розірваний.
За взаємною згодою з відповідачкою, донька після розірвання шлюбу проживала разом із матір`ю і перебувала до літа 2021 року на її утриманні.
Відповідно до рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29.07.2013, справа № 709/2057/13-ц, з нього на утримання доньки ОСОБА_6 на користь відповідачки були стягнені аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.07.2013 до повноліття дитини.
Влітку 2018 року відповідачка перетнула кордон України і більше не поверталась, не утримувала та не приймала участі у вихованні дитини. З цього часу припинила повністю спілкуватися як з ним, так і з донькою.
З літа 2021 року дитина перебуває на його повному утриманні, навчається за місцем проживання в опорному закладі освіти «Чорнобаївський ліцей Чорнобаївської селищної ради Черкаської області» і є ученицею 7-Д класу.
Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07.11.2022 стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 припинені.

Щодо стягнення аліментів в примусовому порядку з відповідача, до суду не звертався, так як йому не відомо місце її перебування. Він намагався з`ясувати місце перебування ОСОБА_4 у її матері, однак ніяких відомостей остання йому не надала.

Таким чином, відповідачка, без будь-яких підстав, залишила доньку, поїхала в невідомому напрямку, на телефонні дзвінки не відповідала, і припинила повністю спілкування як з нею, так і з дитиною.

Тобто, з літа 2021 року донька ОСОБА_7 проживає разом із ним. Він її утримує, виховує, забезпечує нормальні умови проживання та розвитку.

З моменту залишення сім`ї, відповідачка жодного разу дитину не відвідувала, не цікавилась її життям та здоров`ям, не надавала їй матеріальної допомоги, окрім СМС повідомлень на дні народження доньки. Не цікавилась її станом здоров`я. Тобто, не здійснювала жодних дій направлених на фізичний, духовний та моральний розвиток дитини.

За довідкою навчального закладу, за інформацією класного керівника, мати, відповідачка по справі, не бере участі у вихованні дочки, не спілкується з вчителями, не бере участі в батьківських зборах, не цікавиться успіхами дитини.

Будинок в якому він зареєстрований належить йому. Згідно з характеристики з місця роботи від 01.05.2025 характеризується позитивно та має постійний дохід.

Згідно акту обстеження умов проживання дитині створено належні умови для її розвитку і виховання. В сім`ї склалися доброзичливі стосунки. Житлово-побутові умови задовільні, в дитини є окреме спальне місце, письмовий стіл, комп`ютер.

В той же час, відповідачка своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати, утримувати, надавати матеріальну допомогу, забезпечувати гармонійний розвиток дитини до досягнення нею повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Будь-яких перешкод для виконання нею своїх обов`язків він не чинив.

Згідно висновку органу опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , враховуючи факт невиконання матір`ю батьківських обов`язків, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_5 .

На підставі вищевикладеного просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 .

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження ( а.с. 36-37).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.07.2025 клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребувано у Головному центрі обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про факт перетинання державного кордону України ОСОБА_4 (а.с. 50-51).

15.07.2025 до суду надійшов лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 08.07.2025 № 19/55803-25-Вих про факт перетину кордону ОСОБА_8 14.06.2018 напрямом - виїзд, пункт пропуску-Сеньківка. Іншої інформації немає (а.с. 60).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.08.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 66-67).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Охріменко Н.І. просила суд позов задовольнити. Суду пояснила, що до літа 2021 року, за домовленістю сторін, неповнолітня донька позивача перебувала на утриманні своєї бабусі зі сторони матері ОСОБА_9 та проживала у с. Богодухівка, Золотоніського району Черкаської області. Позивач сплачував аліменти на утримання доньки, які йшли на рахунок бабусі. Оскільки ОСОБА_9 стало важко, у зв`язку із похилим віком, доглядати за онукою ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_1 в літку 2021 року забрав доньку проживати до себе в с-ще Чорнобай, Золотоніського району Черкаської області. З цього часу вона проживає з батьком та знаходиться на його повному утриманні, відвідує школу за місцем проживання. Мати дитини, відповідачка ОСОБА_4 , в 2018 році поїхала проживати за кордон та більше в Україну не поверталася, життям доньки не цікавиться. За твердженням доньки вона проживає у рф, але адреса її проживання останній невідома. Мати відповідачки ОСОБА_9 не розповідає позивачу де знаходиться її донька. З цього часу відповідачка фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, дитиною не цікавиться, участі в її вихованні та утриманні не приймає. Зі свого боку позивач жодних перешкод у спілкуванні матері та дитини не робить. На її думку, поведінку матері неможливо змінити на краще, оскільки якщо би остання хотіла спілкуватися із донькою вона могла би знайти можливість це зробити навіть перебуваючи за кордоном, а тому до останньої можливо застосувати таку виключну міру відповідальності як позбавлення батьківських прав. Також, на її думку, позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 буде відповідати інтересам дитини, оскільки остання бажає проживати разом із батьком та не заперечує щодо позбавлення її матері батьківських прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду повідомив, що йому достовірно не відомо місце перебування колишньої дружини. Зі слів доньки, остання начебто проживає у рф. Дитина до літа 2021 року проживала зі своєю бабусею ОСОБА_9 в с. Богодухівка, Золотоніського району Черкаської області та до 2022 року він сплачував аліменти на утримання доньки, які отримувала остання. Місце проживання з бабусею було узгоджено між ним та колишньою дружиною. Офіційно місце проживання дитини вони не встановлювали. Бабуся не заперечувала, що онука буде проживати з нею. З літа 2021 року донька проживає з ним, в зв`язку із чим рішенням суду було припинено стягнення аліментів з нього на користь його колишньої дружини. З цього часу донька перебуває на повному його утриманні, натомість відповідачка з 2018 року участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. В Україну більше не поверталась. Зі слів доньки, йому відомо, що відповідачка декілька раз вітала останню з днем народження через месенджер Телеграм. Перед подачею позову до суду він радився з донькою щодо позбавлення її матері батьківських прав, остання не заперечувала. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачку буде відповідати інтересам дитини, оскільки доньці з ним краще. Від першого шлюбу у відповідачки ще є донька ОСОБА_10 , але, з її слів, останній також невідомо місце проживання матері.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася шляхом направлення судової повістки за адресою її реєстрації, яка повернулась без вручення із відміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради Голубович І.М. не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та суду пояснила, що органом опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради була розглянута заява ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських прав його колишньої дружини ОСОБА_4 щодо їх неповнолітньої доньки ОСОБА_5 та наданий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Комісія виїздила за місцем проживання позивача з метою обстеження умов проживання родини. За результатом якого був складений акт обстеження умов проживання, згідно якого дитині позивачем створені належні умови для розвитку та виховання. ОСОБА_11 виховного характеру до відповідачки не застосовувалися, оскільки їм невідомо місце її проживання. Мати ОСОБА_4 ОСОБА_10 по телефону відмовилась коментувати дане питання та виходити на контакт з працівниками служби у справах дітей Чорнобаївської селищної ради. Також, при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 органом опіки та піклування досліджувалися документи надані позивачем та які є в матеріалах справи.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради Прядка О.І. не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи

В судовому засіданні була з`ясована думка неповнолітньої дитини ОСОБА_5 щодо позбавлення батьківських прав її матері ОСОБА_4 , відповідно до якої остання не заперечувала щодо цього. Суду повідомила, що її мати проживає в рф з 2018 року, але конкретне місце її проживання їй невідомо. З цього часу остання лише декілька раз вітала її з днем народження через месенджер Телеграм. Останній раз на день її народження ІНФОРМАЦІЯ_4 . Більше ніякої допомоги не надає. Матері вона не повідомляла, що в суді слухається справа про позбавлення її батьківських прав. З 2018 року вона проживала у своєї бабусі в с. Богодухівка, а з літку 2021 року у батька в с-щі Чорнобай, який про неї піклується.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 31.08.2021 Чорнобаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 26, її батьками записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 10).

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.08.2013 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був розірваний, справа № 709/2072/13-ц (а.с. 12).

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07.11.2022 припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, призначених рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29.07.2013 по справі № 709/2057/13-ц (а.с. 13-14).

Згідно довідки № 737 від 01.05.2025 виданої виконавчим комітетом Чорнобаївської селищної ради, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 та має такий склад сім`ї: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживає без реєстрації) (а.с. 16).

Відповідно до відомостям акту обстеження умов проживання складеним головним спеціалістом ССД ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 , для дитини створені всі умови: є окрема кімната, ліжко, робоче місце, шафа. Стосунки у родині добрі. Встановлено, що ОСОБА_13 дійсно проживає разом із батьком (а.с. 17).

Будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру права власності на нерухоме майно № 14080527 від 30.03.2007 (а.с. 19).

Згідно відомостям характеристики на ученицю 7-Д класу опорного закладу освіти «Чорнобаївський ліцей Чорнобаївської селищної ради Черкаської області» батько приділяє належну увагу вихованню доньки, цікавиться життям класу та школи, батьківські збори відвідує постійно (а.с. 18).

Відповідно до відомостям довідки № 01-28/414 від 01.05.2025 за підписом директора опорного закладу освіти «Чорнобаївський ліцей Чорнобаївської селищної ради Черкаської області» Дідори С., ОСОБА_1 самостійно виховує доньку ОСОБА_5 . Зі слів класного керівника ОСОБА_14 , мати ОСОБА_4 не бере участі у вихованні доньки (не спілкується з вчителями, не бере участі в батьківських зборах, не цікавиться успіхами дитини) (а.с.20).

ОСОБА_1 працює у ФОП « ОСОБА_15 » та позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується характеристикою від 01.05.2025 (а.с. 21).

Рішенням виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради № 71 від 24.04.2025 затверджений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно доньки ОСОБА_5 (а.с. 23).

Відповідно до відомостям висновку органу опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради при прийнятті рішення щодо визнання доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 були досліджені наступні документи: рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області про розірвання шлюбу між сторонами, припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 , характеристику з місця роботи ОСОБА_1 , характеристику з місця навчання ОСОБА_5 , довідку видану опорним закладом освіти «Чорнобаївський ліцей Чорнобаївської селищної ради Черкаської області» про не участь матері у вихованні дитини (не відвідування батьківських зборів та не спілкуванні із класним керівником), довідку видану виконавчим комітетом Чорнобаївської селищної ради про те, що ОСОБА_4 зареєстрована, але не проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Також був опитаний староста села Богодухівка та матір відповідачки ОСОБА_9 (а.с. 24-25).

Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 08.07.2025 № 19/55803-25-Вих ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 14.06.2018 перетнула кордон України у пункті пропуску «Сеньківка», напрямом на виїзд. Іншої інформації немає (а.с. 60).

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_16 , який суду показав, що він є сусідом ОСОБА_1 . Разом із позивачем в будинку АДРЕСА_1 щі ОСОБА_17 проживає його донька ОСОБА_5 . Коли остання почала проживати у будинку він не пам`ятає. Мати дитини ОСОБА_4 у будинку не проживає. Коли він бачив її останній раз не пам`ятає, але в 2022 році її вже не було в селищі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду повідомив, що він проживає поруч із позивачем. Йому відомо, що в будинку АДРЕСА_1 проживає позивач ОСОБА_1 разом зі своєю цивільною дружиною та донькою ОСОБА_19 . Відповідачка ОСОБА_4 у будинку не проживає. За чутками вона поїхала проживати до рф. Він її не бачив дуже давно. Йому невідомо чи остання допомагає позивачу утримувати спільну дитину.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

У відповідності до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді спорів судом щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування та у відповідності до ч. 5 цієї статті подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. 6 ст. 19 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що

негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007

року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати (батько) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Як встановлено судом, сторони дійшли до згоди між собою, що неповнолітня донька

сторін буде проживати з бабусею (матір`ю відповідачки ОСОБА_9 ) в АДРЕСА_2 . В подальшому в літку 2021 року неповнолітня ОСОБА_5 почала проживати разом зі своїм батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Місце фактичного проживання матері дитини ОСОБА_4 не встановлено. За твердженням доньки остання з 2018 року проживає в рф, але адреса її проживання не відома. У березні 2025 року остання вітала її з днем народження через месенджер Телеграм. Ні вона, ні батько не повідомляв останню про перебування на розгляді в Чорнобаївському районному суді Черкаської області справи про позбавлення її батьківських прав.

Аналізуючи висновок органу опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , суд наголошує на тому, що органом опіки та піклування не були зібрані жодні характеризуючи дані на відповідача, жодним чином не мотивована саме доцільність позбавлення матері батьківських прав, не було з`ясовано можливість застосування до відповідача інших попереджувальних заходів впливу замість позбавлення батьківських прав, не вжито жодних заходів щодо з`ясування думки відповідача щодо позбавлення її батьківських прав, не дивлячись на той факт, що неповнолітня донька має контакт із матір`ю через месенджер Телеграм. Найкращих інтересів дитини, яким відповідає позбавлення відповідача батьківських прав, у висновку служби не наведено.

Таким чином, користуючись своїм правом наданим положеннями ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його

неповним та передчасним, а тому не може покласти його в основу судового рішення.

Стосовно твердження сторони позивача щодо того, що позбавлення батьківських прав матері дитини буде відповідати інтересам дитини, оскільки дитина бажає проживати з батьком та останній піклується про неї, суд звертає увагу на те, що предметом спору є позбавлення матері батьківських прав, а ні визначення місця проживання дитини з батьком, яке ніким не оспорюється.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 739/2159/18 Верховний Суд наголосив, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та необхідності застосувати до останньої саме такої виключної міри впливу на відповідача як позбавлення її батьківських прав, а тому на думку суду, позбавлення батьківських прав матері дитини у даному випадку є передчасним та не відповідає інтересам дитини, а тому вважає за необхідне у позові - відмовити.

Стосовно не прийняття відповідачем участі в утриманні дитини суд наголошує на тому, що позивач в даному випадку не позбавлений права звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів з відповідача на його користь на утримання неповнолітньої дитини.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом

доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше

значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, судовий збір залишається за позивачем.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів

з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 4 , 12, 13, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.Г. Романова