Справа № 2/593/51/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2025 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Бережани в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 593/1134/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2024 року представник позивача ТзОВ «ФК «Ейс» Тараненко Артем Ігорович за допомогою підсистеми «Електронний Суд» звернувся в Бережанський районний суд з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 210873970 від 20 червня 2021 року, що становить 57 681,82 грн., 2422,40 грн. сплаченого позивачем судового збору та 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Свої позовні вимоги обгрунтував тим, що 20 червня 2021 року між ТзОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 у електронній формі був укладений Кредитний договір № 210873970 з використанням електронного підпису.

Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору та добровільно без примусу чи тиску заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV86YJ2.

Уклавши вказаний договір, відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику.

Згідно до п.1.1.Укладеного договору, кредитодавець зобов`язувся надати позичальникові терміном на 126 днів кредит у розмірі 29 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі.

ТзОВ ''Манівео швидка фінансова допомога'' свої зобов`язання за вказаним договором виконало та цього ж дня, а саме: 20 червня 2021року перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 29 000 грн. на його банківську карту № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Натомість, відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконав та допустив заборгованість у розмірі 57 681,82 грн., яка складається із наступного: 26 833,68 грн. - заборгованість по кредиту та 30 848,14 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.

28 листопада 2018року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28.11.2019року, у зв`язку із чим ТзОВ «Манівео» та ТзОВ «Таліон Плюс» 28.11.2019року уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020року, залишивши інші умови договору без змін.

31.12.2020року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020року до Договору факторингу № 28/1118-01, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2021 року та відповідно до якої вказаний Договір факторингу було викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.

31.12.2020року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 153 від 28.09.2021року до Договору факторингу № 28/1118-01, право вимоги до ОСОБА_1 перейшло від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТзОВ «Таліон Плюс».

05.08.2020року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 із строком дії до 04.08.2021року, надалі строк дії вказаного Договору Додатковими угодами між сторонами неодноразово продовжувався, зокрема востаннє до 30.12.2024року.

Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020року право вимоги до боржника ОСОБА_1 від ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс».

17.07.2024року між ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТзОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу № 17/07-24, відповідно до умов якого право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 210873970 від 20 червня 2021 року перейшло від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс».

А так як борг відповідача по вищевказаному кредитному договору перед позивачем у добровільному порядку не сплачений, тому ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду про стягнення вказаної суми боргу у примусовому порядку.

29 серпня 2024 року ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області за вказаними вимогами було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати їх у порядку загального позовного провадження із викликом сторін.

Представник відповідача, адвокат Калінін Сергій Костянтинович, ознайомившись із позовом та долученими до нього документами, подав суду відзив на позов (а.с. 91-102), у якому зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, що викладені в позовній заяві, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Посилаючись на практику апеляційних судів із подібних правовідносин та правові висновки Верховного Суду, просив відмовити ТзОВ « Фінансова компанія «ЕЙС» у задоволенні їх вимог, оскільки позивач не довів обставини та факти, на які посилається у позовній заяві, окрім цього, при зверненні до суду не надав належних та допустимих доказів, які у своїй сукупності дали б можливість зробити висновок про законність та обґрунтованість заявлених ним позовних вимог. При постановленні рішення, зокрема, просив суд врахувати, що оскільки станом на 2018 рік у ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» не існувало право вимоги до відповідача, оскільки кредитний договір було укладено лише 20.06.2021року, а із долучених до позову договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перейшло до нових кредиторів, починаючи ще з 28.11.2018року, а сам кредитний договір № 210873970 був укладений лише 20.06.2021року, тобто через 2,5 роки після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір Факторингу права вимоги є похідним від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

А так як ТОВ «TAЛIOH ПЛЮС» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором факторингу № 17/07/24 від 17 липня 2024 року. Вважає, що враховуючи зазначене ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» є неналежним позивачем та не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» - № 210873970 від 20.06.2021року.

Крім цього, у поданому відзиві захисник просив суд врахувати також і той факт, що ОСОБА_1 заперечує факт укладення договору, отримання кредиту та розмір заборгованості, яка позивачем не підтверджена первинними бухгалтерськими документами. З наданих позивачем доказів неможливо дослідити електронну складову їх укладення, а саме: цілісність накладення електронних підписів у кредитному договорі, шлях та метод ідентифікації ОСОБА_1 в інформаційній телекомунікаційній системі кредитора при укладенні кредитного договору.

На думку захисника в матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону чи електронну пошту, які б він сам зазначив.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір.

Також у відзиві на позов захисник просив суд врахувати, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. І вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21, в якій зазначено, що: «паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію електронного доказу (паперову копію), у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Представник відповідача просив врахувати зазначені ним у відзиві заперечення та взявши до уваги той факт, що сторона позивача не представила суду належних та допустимих доказів підставності заявлених ними вимог, просив залишити їх без задоволення.

Отримавши відзив на позов представник ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» подав суду відповідь на відзив (а.с. 134-146).

В судове засідання представник позивача не з`явився, у поданому суду позові просив справу розглянути у його відсутності та подані ними вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання також не з`явились. Представник відповідача, адвокат Калінін Сергій Костянтинович у поданому суду відзиві просив справу розглянути у їх відсутності та при вирішенні справи по суті взяти до уваги їх позицію, викладену ним у відзиві на позов.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ТзОВ «ФК «ЕЙС» звернулося в Бережанський районний суд Тернопільської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 210873970, який був укладений між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у формі електронного документу з використанням електронного підпису. У поданому позові зазначив, що відповідно до пункту 1.1. кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 29 000 грн. строком на 126 днів зі сплатою 251,85 % річних, що становлять 0.69 відсотків в день від суми кредиту за весь час користування кредитом (п. 1.4. договору).

ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало грошові кошти в сумі 29 000грн. на банківську карту № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить про те, що Відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».

І хоч ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», як кредитодавець виконав свої обов`язки згідно укладеного договору, однак відповідач взяті на себе зобов`язання цим Кредитним договором не виконав та своєчасно, у визначений строк не повернув коштів, у зв`язку із чим у нього за вказаним Кредитним договором № 210873970 від 20 червня 2021року утворилася заборгованість, яка становить 57 681,82 грн., з яких: 26 833,68 грн. - заборгованість по кредиту та 30 848,14 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.

Доводячи факт укладення 20 червня 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем кредитного договору № 210873970, сторона позивача долучила до позову ряд документів, а саме: заявку на отримання грошових коштів в кредит від 20 червня 2021 року /а.с.36/, кредитний договір № 210873970 від 20 червня 2021року /а.с.33-36/, паспорт споживчого кредиту /а.с.32/, правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту ''Комфорт'' ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» /а.с. 38-43/, платіжне доручення від 20.06.2021 року про зарахування коштів у сумі 29 000грн., де платником вказано ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а отримувачем ОСОБА_1 /а.с.43/, виписку з особового рахунку за кредитним договором № 210873970 від 20 червня 2021 року /а.с. 44/, алгоритм дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору/а.с. 45-50/, довідку 07/2024, видану ПАТ КБ ПриватБАНК, яка свідчить, що за дорученням ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було проведено ряд успішних платежів через платіжний сервіс LiqPау на карти клієнтів серед яких міститься інформація про платіж 20 червня 2021 року на карту НОМЕР_2 , яким було перечислено 29 000грн. /а.с.51-52/, розрахунок заборгованості по кредитному договору № 210873970 від 20 червня 2021 року /а.с. 10-11/.

Обгрунтовуючи позовні вимоги сторона позивача у поданому суду позові також вказала, що 28 листопада 2018року ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28.11.2019року, у зв`язку із чим ТзОВ «Манівео» та ТзОВ «Таліон Плюс» 28.11.2019року уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020року, залишивши інші умови договору без змін.

31.12.2020року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020року до Договору факторингу № 28/1118-01, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2021 року та відповідно до якої вказаний Договір факторингу було викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.

31.12.2020року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 153 від 28.09.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01, право вимоги до ОСОБА_1 перейшло від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТзОВ «Таліон Плюс».

05.08.2020року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 із строком дії до 04.08.2021року, надалі строк дії вказаного Договору Додатковими угодами між сторонами неодноразово продовжувався, зокрема востаннє до 30.12.2024року.

Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020року право вимоги до боржника ОСОБА_1 від ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс».

17.07.2024року між ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТзОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу № 17/07-24, відповідно до умов якого право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 210873970 від 20 червня 2021 року перейшло від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс».

Доводячи факт переходу права вимоги до відповідача як боржника по кредитному договору № 210873970 від 20 червня 2021 року від первісних кредиторів до ТОВ «ФК «Ейс», сторона позивача долучила до позову: договір факторингу № 28/1118-01, який був укладений 28 листопада 2018року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс», Договір факторингу № 05/0820-01, який був укладений 05.08.2020 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», Договір факторингу № 17/07-24, який був укладений між ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТзОВ «ФК «Ейс» 17.07.2024року, ряд додаткових угод, якими термін дії укладених вище договорів факторнигу неодноразово продовжувався та витяги із реєстру боржників, які не заповнені належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи та подані стороною позивача письмові докази, взявши до уваги поданий стороною відповідача відзив на позов та відповідь на відзив, прийшов до висновку, що заявлені ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» позовні вимоги слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд погоджується з позицією, викладеною представником відповідача у поданому суду відзиві на позов про те, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 210873970 від 20.06.2021року, у зв`язку з чим у позивача відсутнє право на стягнення заборгованості за кредитним договором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», а тому позивачу у задоволенні його вимог слід відмовити, керуючись наступним.

Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. ст.514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, шо існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77- 5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то право кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.

Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справ № 5026/886/2012 тощо).

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги,- набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Отже підлягає з`ясуванню обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, та чи існували ці права на момент їх переходу.

Вирішуючи вказане питання суд бере до уваги подані позивачем вимоги у яких позивач зазначає, що 20.06.2021року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кредитний договір № 210873970 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надало ОСОБА_1 у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 29 000 грн. строком на 126 днів до 24.10.2021року, зі сплатою процентів, які нараховуються за ставкою 0,69 % від суми кредиту на добу.

Позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» як новий кредитор на підтвердження переходу до нього права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 210873970 від 20.06.2021, до позову долучив договори факторингу від 28.11.2018року, 05.08.2020року та 17.07.2024року.

І хоч у поданому позові представник позивача послався на те, що відповідно до Договору факторингу № 28/1118-01, який був укладений 28.11.2018року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 210873970 від 20.06.2021, і вищевказане підтверджується Реєстром прав вимог № 153 від 28.09.2021, однак безпосередньо Реєстр прав вимог № 153 від 28.09.2021року, з якого вбачалося б право вимоги за спірним кредитним договором, позивачем суду надано не було, як і не надано доказів здійснення Фактором оплати за відступлені ним права вимоги.

Позивачем лише надано Додаткову угоду № 19 від 28.11.2019року до вказаного договору від 28.11.2018року згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020року, Додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до вказаного договору від 28.11.2018року згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2021року, Додаткову угоду № 27 від 31.12.2021року до вказаного договору від 28.11.2018, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року.

І хоч позивач стверджує, що право вимоги по боргу, який утворився по кредитному договору № 210873970, який був укладений 20 червня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 на підставі договору факторингу № 28/1118-01, яким був укладений 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшов до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», однак на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , а відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі договору Факторингу від 28 листопада 2018 року.

Продовження сторонами строку дії договору № 28/1118-01 від 28.11.2018 внаслідок укладення додаткової угоди № 19 від 28.11.2019, додаткової угоди № 26 від 31.12.2020, додаткової угоди № 27 від 31.12.2021 та укладення у подальшому Реєстру з прав вимог № 153 від 28.09.2021 до конкретного боржника не свідчить про набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 , оскільки станом на 2018 рік у ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» не існувало право вимоги до відповідача, оскільки кредитний договір було укладено лише 20.06.2021.

Отже, здійснюючи аналіз вказаних договорів факторингу видно, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перейшло до нових кредиторів, починаючи ще 28.11.2018року, а сам кредитний договір № 210873970 був укладений 20.06.2021року, тобто через 2,5 роки після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір Факторингу права вимоги є похідним від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

А так як ТОВ «TAЛIOH ПЛЮС» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором факторингу № 17/07/24 від 17 липня 2024 року.

Таким чином, суд зробив висновок, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» є неналежним позивачем та не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» - № 210873970 від 20.06.2021, а тому із вказаних підстав заявлені ним позовні вимоги слід залишити без задоволення.

До аналогічних висновків прийшов і Полтавський апеляційний суд в постанові від 06.08.2024року по справі № 544/2247/23; Вінницький апеляційний суд в постанові від 01.02.2024 року по справі № 127/27026/23; Житомирський апеляційний суд в постанові від 24.01.2024 року по справі № 278/5018/23 та Київський апеляційний суд в постанові від 09.04.2024 року по справі № 754/8990/23.

І хоч сторона відповідача у поданому суду відзиві зазначила ряд аргументів, які просила взяти до уваги при постановленні рішення по справі, однак суд, враховуючи той факт, що сторона позивача всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України належними та допустимими доказами не довела, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» є належним позивачем у справі, а також доказів, які би свідчили здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання як Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», так і ТОВ «TAЛIOH ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» своїх зобов`язань за вказаними договорами, а відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу відповідно до Правових висновків Верховного Суду, викладених ним у постанові від 17.01.2020 року в справі № 916/2286/16, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення заборгованості у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до пункту другого частини другої ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 512, 514, 515, 517, 526, 530, 629, 1054, 1077 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення набирає законної сили після закінчення терміну на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 4 вересня 2025 року.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.