ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1584/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №702/1171/24 Категорія: 313000000 Барська Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу адвоката Мазай Наталії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Монастирищенський відділ державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про скасування арешту на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування поданого позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Місто, Уманського району, Черкаської області померла мати позивача - ОСОБА_2 .

Після смерті матері до складу спадщини ввійшли всі її права та обов`язки, що належали покійній на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок смерті, у тому числі право власності на збудований у 1972 році житловий будинок АДРЕСА_1 .

За твердженням позивача вона та її брат і син покійної ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті матері і їм в органах нотаріату видані свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковане майно, одним з яких є житловий будинок по АДРЕСА_1 .

В процесі оформлення спадкових прав з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 396317446 від 24.09.2024 вона дізналась, що на все нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1 постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Монастирищенського районного управління юстиції б/н від 25.09.2015 в межах виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 18.08.2015 про стягнення боргу із сина позивача ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, накладений арешт.

Позивач стверджує, що ОСОБА_4 , як боржник за виконавчими провадженнями, в межах виконання яких накладений арешт на його майно, ніколи не був власником будь-якого нерухомого майна, яке розташовується по АДРЕСА_1 , оскільки будинок та земельні ділянка за вказаною адресою належали її матері ОСОБА_2 та були успадковані ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

Вказує, що державний виконавець на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.09.2015, не визначившись з конкретними об`єктами майна та обмежившись лише зазначенням адреси, не мав достатніх правових підстав для накладення арешту на все нерухоме майно, яке знаходилось по АДРЕСА_1 , та боржнику ОСОБА_4 не належало.

Позивач зазначає, що спадкові права на земельні ділянки за адресою місця знаходження житлового будинку вона оформила, однак наявність накладеного арешту перешкоджає їй в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном, власником якого вона стала в порядку спадкування, тому за захистом своїх прав власника вона звернулась до суду і просила суд скасувати обтяження - арешт нерухомого майна, на об`єкт обтяження «все нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 » за номерами запису про обтяження 12844863, 12957392, 13002137.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що, звертаючись до суду з вимогою про скасування арешту на успадкований житловий будинок, ОСОБА_1 стверджувала, що записи про обтяження, які внесені до реєстру речових прав на нерухоме майно, порушують її право володіти, користуватись та розпоряджатись набутим у власність в порядку спадкування майно.

Однак, судовим розглядом встановлено, що постановою державного виконавця б/н від 25.09.2015 арешт накладався на все рухоме і нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_4 і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Тобто, доводи позивача про те, що 25.09.2015 державний виконавець наклав арешт саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , власником якого на той час була покійна ОСОБА_2 , а нині позивач ОСОБА_1 , критерію достовірності не відповідають, оскільки, з урахуванням того, що покійний боржник ОСОБА_4 власником цього житлового будинку не був, то і арешт на нього прийнятою 25.09.2015 постановою державного виконавця не накладався.

Також, суд звернув увагу, що, не дивлячись на існування датованих 29.12.2015, 19.01.2016, 25.01.2015 записів про обтяження належного ОСОБА_4 рухомого і нерухомого майна по АДРЕСА_1 , позивач 21.11.2024 на підставі одного лише технічного паспорту на нерухомий об`єкт зареєструвала своє право власності на нього та отримала правовстановлюючий документ Витяг з Державного реєстру речових прав 404697421.

Ці встановлені обставини свідчать про відсутність порушення права та/або законного інтересу позивача ОСОБА_1 , який потребує судового захисту у спосіб, який вона просить у позові.

Отже, суд встановив, що позивач при зверненні до суду з цим позовом, не обґрунтувала, яке її суб`єктивне право чи охоронюваний законом інтерес порушено або невизнається особою, до якої пред`явлено позов. Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо прийняття постанови про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно покійного боржника, яке знаходиться за однією адресою з належним позивачу житловим будинком, навіть якщо вони здаються неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Наявність у ОСОБА_1 сумніву стосовно того, що Державний реєстр заборон містить запис про арешт належного покійному ОСОБА_4 рухомого і нерухомого майна за однією з її житловим будинком адресою, не може слугувати достатньою підставою для захисту її цивільного права, за відсутності доказів того, що таке право не визнається або заперечується відповідачем.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Мазай Н.В. оскаржила його в апеляційному порядку, вказавши, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права. Просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що дві земельні ділянки, позивачем успадковано після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син позивача, боржник за виконавчими провадженнями, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , власником зазначених земельних ділянок не був, а ні на момент накладення арешту на майно, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ні на момент своєї смерті, що прямо міститься в тексті свідоцтв про право на спадщину за законом №5040 та №5041, з яких вбачається, що власником даних земельних ділянок була саме ОСОБА_2 (спадкодавець), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Право власності позивача на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 посвідчується витягом з Державного реєстру речових прав №404697421 від 21.11.2024.

Згідно з витягом з погосподарської книги (№208) №11 (2021-2025) № об`єкта 02-1072-1, житловий будинок та всі надвірні споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , конкретне нерухоме майно не належало, відповідно воно не складає та не може складати спадкову масу після його смерті.

За таких обставин у спадкоємця ОСОБА_2 ОСОБА_1 не виникає обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 1282 ЦК України, що спростовує помилкове посилання в рішенні суду на недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 43 ЦПК України через неподання до суду відомостей про коло спадкоємців та спадкову масу покійного сина позивача ОСОБА_4 .

Вважають, що суд помилково дійшов висновку про відсутність накладення арешту на майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0616 та :02:001:0617, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується і інформаціями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №432783600, 432781885, 432782304, де зазначено про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно за конкретною адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі будинок з господарськими будівлями та спорудами та дві земельні

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Нове Місто Уманського району Черкаської області у віці 78 років померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_2 в органах нотаріату ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована Спадкова справа номер у Спадковому реєстрі 70285905 ( у нотаріуса №10/2023), що підтверджує витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41527472 (а.с.8 на звороті).

16.11.2024 ОСОБА_1 видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельних ділянки: площею 0,0711 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:001:0616 та площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд з кадастровим номером :02:001:0617, які розташовуються по АДРЕСА_1 (а.с.29-30, 25-26).

ОСОБА_3 16.11.2024 видане Свідоцтво про право на успадкований за законом грошовий вклад з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями (а.с.27-28).

Договору про розподіл спадкового майна між двома спадкоємцями за законом суду не надано.

Досліджені копії домової книги, довідки про склад сім`ї та витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні підтверджують, що в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 та її брата ОСОБА_3 (а.с.9 на звороті, 10-14).

Виготовлений станом на 07.09.2023 технічний паспорт житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_1 підтверджує, що за вказаною адресою знаходиться цей об`єкт нерухомості, який складається з житлового будинку А-1, веранди а1, ганку, сараю Б, вбиральні В, сараю Г, сараю Д, гаража Е, погреба Є, літньої кухні Ж.

Загальна площа житлового будинку 65,0 кв. м, житлова площа 43,7 кв. м, допоміжна площа 21,3 кв. м (а.с.15-24).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.09.2024 вбачається, що 29.12.2015, 19.01.2016 та 25.01.2016 на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Монастирищенського районного управління юстиції б/н від 25.09.2015 зареєстрований арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_4 і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.32).

Відомості реєстру виконавчих проваджень ВП спецрозділ підтверджують, що на виконанні у виконавчій службі знаходився наказ господарського суду Черкаської області від 18.08.2015 №925/1039/15 про стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 65187,24 грн. боргу та 1827,00 грн. судового збору.

В межах цього виконавчого провадження державний виконавець Ляхович К.В. 25.09.2015 винесла постанову про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.36-37).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 був сином позивачки, що підтверджують копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та копії витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 11.01.2025 №3 та №8 (а.с.54-56).

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с.21 на звороті). Відомостей щодо прав та обов`язків покійного на момент відкриття спадщини та кола його спадкоємців суду не надано, представник позивача інформацією щодо цих обставин не володіє.

У зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_4 виконавчі провадження про стягнення з нього боргу закінчені (а.с.33).

Установлено, що 21.11.2024 позивач ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на житловий будинок загальною площею 65,0 кв. м та житловою площею 43,7 кв. м з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Підставою для реєстрації права власності позивача на житловий будинок став виданий 09.11.2023 технічний паспорт на житловий будинок.

Ці обставини підтверджуються копією Витягу з Державного реєстру речових прав 404697421 від 21.11.2024 (а.с.31).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_5 вказувала про те, що 29.12.2015, 19.01.2016 та 25.01.2016 на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Монастирищенського районного управління юстиції б/н від 25.09.2015 зареєстровано арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_4 і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який порушує її права як власника домоволодіння та земельних ділянок за вказаною адресою.

Колегія суддів, перевіряючи такі доводи позивача доходить висновку про недоведеність нею порушень її прав як власника даного майна.

Матеріалами справи установлено, що власником домоволодіння та земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 була мати позивача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 та не належали покійному сину позивача - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказане також підтверджуються тією обставиною, що, незважаючи на арешти нерухомого майна накладені за вказаною адресою, домоволодіння та земельні ділянки наразі перебувають у власності позивача, що підтверджується Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 після накладення арештів у 2015 та 2016 роках і такі арешти не перешкоджали їй в оформленні права власності на спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №760/27983/19 зазначено, що: «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Верховний Суд повторює, що відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови у позові [5]».

З огляду на встановлені обставини у розглядуваній справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сам по собі факт існування запису про арешт рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4 за адресоюАДРЕСА_1 не свідчить про порушення прав позивача як власника майна за вказаною адресою, оскільки арешт стосувався виключно майна належного покійному ОСОБА_4 .

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Колегія суддів при розгляді даної справи враховує, що арешт, який просить зняти позивач жодним чином не перешкоджав їй набути право власності на нерухоме майно після смерті матері ОСОБА_2 , а тому підстав вважати, що даний арешт порушує її право на користування та розпоряджання її власністю немає.

Отже, позивачем не доведено, що станом на час звернення до суду, її права чи інтереси були порушені внаслідок накладення арешту на майно її покійного сина ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели, або могли призвести, до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 35, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу адвоката Мазай Наталії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2025 року.

Судді: