Справа№592/6709/25
Провадження №2/592/1929/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді Костенко В.Г., з участю секретаря судового засідання Сидоренко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу «Сумського фахового коледжу СНАУ» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди

з участю позивача ОСОБА_1

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Відокремленого структурного підрозділу «Сумського фахового коледжу СНАУ» (далі відповідач).

Позивач просить стягнути з відповідача недоотримані при звільненні суми у розмірі 18 546,96 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.01.2025 по 15.07.2025 у розмірі 50 442,60 грн. й компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що у період з 02.09.2024 по 14.01.2025 працював на посаді викладача на неповну ставку. Має вчене звання доцент, однак відповідач не виплачував відповідну доплату. 08.01.2025 подав відповідачу заяву про виплату доплати у розмірі 25% посадового окладу.

При звільненні 31.01.2025 йому було нараховано 1 122,07 грн. та сплачено 864 грн.

Позивач не погоджується з нарахуваннями, які здійснював відповідач. Вважає, що робочий час педагогічних та науково-педагогічних працівників закладів фахової передвищої освіти визначається обсягом їхньої навчальної, методичної, інноваційної, організаційної роботи та іншої педагогічної діяльності, передбаченої трудовим договором. У зв`язку з цим позивач вважав, що відпрацював 540 годин, з яких: навчальна робота 186 годин; методична робота 288 годин; наукова робота 35 годин; виховна робота 31 година.

За період роботи йому виплачена заробітна плата на суму 29 184,07 грн., але позивач вважає, що мала бути виплачена 31 913,51 грн., тобто недоплачена частина становить 2 729,44 грн.

Не було сплачено надбавку за вчене звання доцент у розмірі 25% від окладу на загальну суму 6 036,57 грн.

Невикористана відпустка становить 25 днів, а тому сума за невикористану відпустку має становити 9 780,95 грн. Натомість відповідач визначив тривалість невикористаної відпустки тривалістю 21 календарний день.

У зв`язку з порушенням строку виплати остаточного розрахунку позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку виходячи з розрахунку 388,02 грн. за день, відповідно за період 15.01.2025 - 15.07.2025 сума середнього заробітку складає 50442,60 грн.(388,02*130 днів).

У зв`язку з порушенням трудових прав позивач зазнав моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, зміні образу життя, приниженні наукових досягнень. Розмір грошової компенсації оцінив у 10 000 грн.

Відповідач подав відзив у якому просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивує тим, що є бюджетною установою та повністю фінансується з бюджету. Позивач працював у коледжі з 02.09.2024 по 15.01.2025 на посаді викладача з неповною ставкою. 31.01.2025 позивачу повідомлено про суми належні до виплати. Для виплати бюджетні кошти надійшли 29.01.2025, а 31.01.2025 усі працівники отримали кошти, зокрема позивач.

Щодо кількості годин вважав, що індивідуальний навчальний план є неналежним доказом адже не містить відміток про фактичне виконання зазначених у ньому робіт. Оплата праці позивача здійснювалася в межа робочого часу 36 годин на тиждень. У 2024 році не було передбачено оплату за виховну роботу. Таку оплату було поновлено з 01.01.2025.

Позивачу нараховано компенсацію за 21 календарний день невикористаної відпустки згідно порядку визначення середньої заробітної плати. Вважає, що немає підстав для визначення строку невикористаної відпустки у спосіб визначений позивачем.

Доплата у розмірі 25% посадового окладу за вчене звання доцента позивачу не здійснювалася. При працевлаштуванні позивач не надав документального підтвердження вченого звання. Заява про встановлення такої доплати надійшла лише 08.01.2025. Вважає, що відповідач немає прав на отримання доплат адже викладацька діяльність позивача не збігалася з наявним ученим званням.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. Окремо вказав, що при працевлаштуванні подав усі необхідні документи щодо своєї освіта та вченого звання. З`ясовував у керівництва питання виплати доплати але отримував відмовки та обіцянки розібратися.

Представник відповідача не з`явився та не повідомив про причини неявки.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 12.05.2025 прийнято позовну заяву і відкрито провадження у справі. Судовий розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 18.06.2025 о 09-00 год..

16.06.2025 ухвалою суду забезпечено представнику відповідача участь у розгляді в режимі відеоконференцїї з використанням власних засобів, однак відповідач на зв`язок не вийшов.

Судове засідання відкладено на 28.08.2025 о 09-00 год.

Фактичні обставини, установлені судом

30.11.2012 позивач присвоєно вчене звання доцента кафедри економічного контролю та аудиту, що підтверджується атестатом доцента серії 12ДЦ № 033717.

Позивач працював у відповідача на посаді викладача з 02.09.2024 по 15.01.2025 з неповною ставкою.

Наказом №97/к/тр від 26.08.2024 позивача прийнято на роботу з 02.09.2024 на посаду викладача, тривалістю робочого тижня при роботі з неповним робочим часом 13,8 годин на тиждень, кваліфікаційна категорія спеціаліст, кандидат економічних наук (вчене звання-доцент), з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу із посадового окладу згідно штатного розпису 692,40. Встановлені доплати у розмірі 15% від посадового окладу за кандидата економічних наук, 5% відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування», надбавку за вислугу років у розмірі 10% від посадового окладу.

Наказом № 98/од від 30.08.2024 «Про призначення педагогічного навантаження» на 2024/2025 навчальний рік» визначений обсяг навчальних занять, доручених для проведення ОСОБА_1 виражений в облікових (академічних) годинах усього 552 по ряду дисциплін, економтеорія, інфраструктура товарного ринку, контроль і ревізія, менеджмент, управління витратами, фінансовий облік, економіка торгівлі.

Наказом №86/од від 02.09.2024 «Про призначення класними керівниками академічних груп на 2024/2025 навчальний рік» з 02.09.2024 позивач визначений керівником академічної групи 321.

Наказом № 118/1/од від 02.09.2024 «Про встановлення доплат та надбавки на 2024/2025 н.р.» визначено, що у зв`язку з відсутністю фінансування не встановлюються на 2024/2025 н.р. наступні доплати: за завідування навчальними кабінетами, за перевірку зошитів та письмових робіт і в тому числі за класне керівництво академічною групою.

Позивачу погоджено й затверджено індивідуальний план методичної й організаційної роботи викладача на 2024-2025 рік. З індивідуального плану вбачається, що позивачу узгоджено 1187 облікових годин.

За період роботи позивач був поінформований про розрахунок заробітної плати. Йому видавалися розрахункові листи за кожен місяць. Згідно розрахункових листів заробітна плата позивача складалася з окладу викладача, доплат за вислугу років, за науковий ступінь, престижність. Оклад відповідача нараховувався пропорційно відпрацьованому часу.

Наказом №11/к/тр від 14.01.2025 позивача звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі особистої заяви від 13.01.2025.

При звільненні остаточний розрахунок з позивачем проведений 31.01.2025. Згідно розрахункового листа за січень 2025 року до розрахунку заробітної плати позивача включено оклад викладача, доплати за вислугу років, за науковий ступінь, престижність, за класне керівництво. За остаточними розрахунками позивачу нараховано 1 122,07 грн, а після утримання податків у сумі 258,07 грн. призначено до виплати 864 грн.

Також розрахунковий листок містить пояснення, що позивач за період з 02.09.2024 по 14.01.2025 вичитано 186 годин., заробітна плата була нарахована за 220,8 годин. При повторному розрахунку було вирахувано заробітну плату за 34,8 годин.

При звільненні відповідач нарахував позивачу компенсацію невикористаної відпустки виходячи з тривалості 21 календарний день у сумі 2 048,13 грн.(97,53 грн.*21 дні) та у сумі 2 822,19 грн. (134,39 грн.*21 дні).

Встановлені факти визнаються сторонами та підтверджуються наказом про призначення та звільнення, розрахунковими та документами зазначеними вище, копії яких додані до матеріалів справи.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини є трудовими.

Щодо визначення робочого часу позивача слід зазначити, що правовідносини між сторонами врегульовано Законом України «Про фахову передвищу освіту».

Згідно з ч. 1 ст. 60 вказаного Закону робочий час педагогічних та науково-педагогічних працівників закладів фахової передвищої освіти визначається обсягом їхньої навчальної, методичної, інноваційної, організаційної роботи та іншої педагогічної діяльності, передбаченої трудовим договором. Робочий час педагогічних та науково-педагогічних працівників становить не більше 36 годин на тиждень (скорочена тривалість робочого часу).

Згідно з ч. 3 ст. 60 Закону обсяги часу методичної, інноваційної, організаційної роботи та іншої педагогічної діяльності педагогічних та науково-педагогічних працівників визначаються закладом фахової передвищої освіти.

При призначенні на посаду позивачу наказом про прийняття на роботу визначено робочий час тривалістю робочого тижня 13,8 годин. Згідно зазначеного наказу позивачу було розраховано заробітну плату.

У обґрунтування необхідності перерахунку позивач вважав, що необхідно врахувати навчальну, методичну, наукову та виховну роботу як визначено у індивідуальному плані методичної й організаційної роботи викладача на 2024-2025 рік.

Проте доводи позивача не спростовують зазначений наказ відповідача та наведені положення Закону. Вказаний позивачем індивідуальний план не містить відомостей про виконану роботу.

Ураховуючи наведене вбачається, що немає підстав для перерахунку робочого часу позивача та відповідно стягнення з відповідача різниці у заробітній платі у сумі 2 729,44 грн.

Питання виплати доплати за вчене звання доцента врегульовано за згідно з п.5 ч.1 ст.63 Закону України «Про фахову передвищу освіту» та Наказом Міністерства освіти і науки України «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» від 26.09.2005 № 557.

Так держава гарантує педагогічним та науково-педагогічним працівникам встановлення доплат за вчене звання доцента і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу.

Відповідно до підпунктом «в» пункту 3 статті 4 Наказу Міністерства освіти і науки України «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» від 26.09.2005 № 557 установлено доплати працівникам, зокрема, за вчене звання - у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Зазначена доплата встановлюється працівникам, якщо їхня діяльність за профілем збігається з наявним ученим званням. За наявності у зазначених працівників двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням.

Відповідність ученого звання та наукового ступеня профілю діяльності працівника на займаній посаді визначається керівником навчальних закладів, установ освіти та наукових установ.

Аналізуючи зміст наведених положень вбачається, що керівник навчального закладу визначає відповідність вченого звання займаній посаді, що необхідно для виплати відповідної доплати. Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного суду, який викладений зокрема у постанові від 20.05.2020 у справі №619/2084/19.

Під час розгляду справи всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України позивач не надав доказів на підтвердження того, що вчене звання керівник коледжу визнав відповідним профілю діяльності на посаді викладача.

Встановивши, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів того, що його учене звання відповідає профілю діяльності на займаній посаді, суд вважає, що у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Обрахунок компенсації невикористаної відпустки врегульовано ст. 83 КЗпП України та Порядком надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженим Постановою КМУ від 14.04.1997 №346.

Згідно з ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно з ч.2 п.6 Порядку у разі звільнення керівних, педагогічних, наукових і науково-педагогічних працівників закладів освіти та навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічної основної відпустки з розрахунку повної її тривалості, а особам, які до звільнення пропрацювали менш як 10 місяців, - пропорційно до відпрацьованого ними часу (з розрахунку тривалості щорічної основної відпустки за кожний відпрацьований місяць 5,6; 4,2 і 2,8 календарних дня за тривалості щорічної основної відпустки відповідно 56, 42 і 28 календарних днів).

Аналізуючи зміст наведеного вбачається, що працівник має право при звільненні на компенсацію невикористаної відпустки за відпрацьований час. Для працівників закладів освіти, зокрема викладачів визначений порядок розрахунку такої компенсацій. Таким чином згідно з Порядком кількість днів невикористаної відпустки при звільненні позивача становить 25 днів (5,6*4+5,6*(14/31)=24,92).

Ураховуючи наведене при звільненні позивачу належала компенсація невикористаної відпустки при звільненні у сумі 2 438,25 грн. виходячи з тривалості 25 календарних днів (97,53 грн.*25 дні) та у сумі 3 359,75 грн. виходячи з тривалості 25 календарних днів (134,39 грн.*25 дні). Таким чином з відповідача слід стягнути на користь позивача різницю між виплаченою компенсацією за невикористану відпустку та належною, а саме 390,12 грн. (2438,25-2048,13) та 537,56 грн. (3359,75-2822,19) з наступним вирахуванням податків і зборів, а всього 927,68 грн.

Положеннями ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно з ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до розрахункового листа при звільненні позивачу нараховано 1 122,07 грн. без утримання податків, а після вирахування останніх сплачено 864 грн.

Із врахуванням визначеної судом недоплаченої компенсації за невикористану відпустку в сумі 927,68 грн. сума усіх належних позивачу при звільненні виплат мала становити 2 049,75 грн (1 122,07 +927,68 ).

Отже, сума усіх належних позивачу виплат при звільненні складає 2 049,75 грн (що становить 100%), з них в день звільнення фактично сплачено 1 122,07 грн (що становить 54,74% від суми усіх належних на день звільнення виплат), а сума невиплаченої вихідної допомоги 927,68 грн (що становить 45,26% від суми усіх належних на день звільнення виплат).

Остаточний розрахунок з відповідачем мав бути проведений не пізніше 16.01.2025.

Період затримки розрахунку при звільненні з 16.01.2025 до дня ухвалення рішення 03.09.2025 становить 165 робочі дні.

Середньоденна заробітна плата позивача становила 231,92 грн. (134,39 грн.+97,53 грн.).

Сума середньої заробітної плати за період з 16.01.2025 по 02.09.2025, а саме 165 дні становить 38 266,8 грн., що становить 100 %.

Виходячи з принципу пропорційності, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даному спорі, становить 16 171,55 грн. (42,26% від 38 266,8).

Згідно з ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Аналіз наведеної норми передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням трудових прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.06.2020 у справі № 711/2765/16-ц.

Розглядаючи справу у межах заявлених вимог та з урахуванням встановлених порушень прав суд констатує, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Так суд установив порушення прав позивача у частині неправильного нарахування днів невикористаної відпустки. Такі порушення прав призвели до моральних страждань позивача та вимагали додаткових зусиль для організації життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивач звертаючись з позовом просив стягнути відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн. Таку суму відшкодування позивач оцінив у зв`язку з порушенням його прав на визначення обліку робочого часу, оплати на вчене звання, компенсацію відпустки. Проте суд установив порушення лише, щодо розміру компенсації за невикористану відпустку у сумі 927,68 грн. З характеру порушення вбачається, що воно вчинене через неправильне застосування нормативно-правового акту, тобто через недбалість, а не навмисно.

Виходячи з принципів справедливості, розумності та пропорційності суд вважає, що розмір грошової компенсації відшкодування моральної шкоди позивачу має становити 500 грн.. На підставі зазначеного суд вважає, що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню у зазначеній сумі.

Ураховуючи наведене у сукупності суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути компенсацію не використаної відпустки з наступним відрахуванням податків та зборів у сумі 927,68 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з наступним відрахуванням податків та зборів у сумі 16 171,55 грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 500 грн., а всього 17 599,23 грн., що становить 22,28% від заявленої ціни позову 78 989,56 грн.

Інші доводи сторін не спростовують встановлених фактів та наведених висновків й не впливають на результат ухваленого рішення.

Рішенні щодо розподілу процесуальних витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України підлягає розподілу судові витрати. При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору. Позов задоволений частково, пропорція від заявленої суми становить 22,28%.

Відтак з відповідача слід стягнути на користь позивача компенсацію сплаченого збору у сумі 269 грн. 85 коп.(22,28% від 1211,2 грн.)

На підставі викладеного і керуючись ст. 5, 12, 42, 77-80, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 (місце проживання місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відокремленого структурного підрозділу «Сумського фахового коледжу СНАУ» (місцезнаходження м.Суми, провул. Піщаний, буд. 1, ) про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Відокремленого структурного підрозділу «Сумського фахового коледжу СНАУ» (місцезнаходження м.Суми, провул. Піщаний, буд. 1, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію не використаної відпустки у сумі 927,68 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 16 171,55 грн., а всього з наступним відрахуванням податків та зборів 17 099 грн. 23 коп.

Стягнути з Відокремленого структурного підрозділу «Сумського фахового коледжу СНАУ» (місцезнаходження м.Суми, провул. Піщаний, буд. 1, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди у сумі 500 грн. та відшкодування процесуальних витрат у сумі 269 грн. 85 коп., а всього 769 грн. 85 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 08.09.2025.

Суддя В.Г. Костенко