ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 672/745/24

Провадження № 22-ц/820/1733/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Плінська І.П.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості майна в порядку поділу спільного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 3 червня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості майна в порядку поділу спільного майна подружжя.

ОСОБА_2 зазначила, що з 23 липня 2006 року вона перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2024 року. За час шлюбу сторони набули автомобіль ВАЗ 211540, 2012 року випуску, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі автомобіль), який належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Оскільки ОСОБА_3 здійснив відчуження автомобіля без згоди позивачки, то з відповідача на її користь слід стягнути грошову компенсацію вартості належної їй частки у майні. Згідно з висновком експерта вартість автомобіля становить 116 360 грн, а тому вартість належної позивачці частки автомобіля склала 58 180 грн.

За таких обставин ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 58 180 грн компенсації вартості частки автомобіля.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 3 червня 2025 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що сторони придбали та відчужили автомобіль за час шлюбу, водночас ОСОБА_2 не довела здійснення продажу автомобіля не в інтересах сім`ї, а тому автомобіль не може бути включений до спільного майна подружжя та врахований при поділі цього майна.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за час шлюбу сторони набули автомобіль, який належав їм на праві спільної сумісної власності, а їх частки у спільному майні були рівними. ОСОБА_3 відчужив автомобіль без письмової згоди ОСОБА_2 , у зв`язку з чим остання має право на грошову компенсацію вартості частки автомобіля згідно з висновком експерта у розмірі 58 180 грн. Водночас у справі відсутні докази використання ОСОБА_3 виручених від продажу автомобіля коштів на потреби сім`ї. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не врахував чинні норми закону, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції неправильно витлумачив норми статей 60, 65 Сімейного кодексу України (далі СК України) та не застосував правильно норми статей 81, 89 ЦПК України.

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 23 липня 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2024 року.

З січня 2024 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства.

За час шлюбу (у липні 2012 року) сторони за спільні кошти придбали автомобіль, який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 .

У 2021 році ОСОБА_3 відчужив автомобіль.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 28 жовтня 2024 року №068/24 (т. 1 а.с. 107-114) середня ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складає 116 360 грн.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В силу статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною першою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Із положень статті 71 СК України слідує, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Статтею 76 ЦПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Розпорядження спільним майном подружжя повинно здійснюватися за їх спільною згодою, зокрема для відчуження цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.

Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними.

Поділ неподільної речі, яка відноситься до спільної сумісної власності подружжя, можливий у спосіб присудження цієї речі одному з подружжя та компенсації вартості частини речі іншому з подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року (справа №303/7089/18) зазначив, що оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, то наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. Такий висновок відповідає положенням статей 77 та 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів. При цьому наявність згоди дружини на відчуження автомобіля, а також витрачання отриманих від продажу автомобіля коштів на потреби сім`ї чи здійснення такого продажу в інтересах сім`ї повинен довести той з подружжя, хто відчужив автомобіль.

У постанові від 30 січня 2019 року (справа №158/2229/16-ц) Верховний Суд виснував, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що автомобіль набутий ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за час шлюбу, належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягав поділу між ними в рівних частинах.

На час відчуження ОСОБА_3 автомобіля сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Водночас матеріали справи не містять належних і допустимих доказів (письмових доказів) про надання згоди ОСОБА_2 на відчуження автомобіля та використання ОСОБА_3 коштів, отриманих від продажу майна, в інтересах сім`ї. Ці обставини мав довести ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції помилково не звернув уваги на вказані обставини та норми закону і безпідставно поклав обов`язок по доказуванню факту використання коштів, отриманих ОСОБА_3 від продажу автомобіля в інтересах сім`ї, на позивачку ОСОБА_2 .

Відтак, оскільки ОСОБА_3 відчужив автомобіль на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_2 та не довів використання виручених від продажу автомобіля коштів в інтересах сім`ї, то позивачка має право на компенсацію вартості частки спірного транспортного засобу.

Вартість автомобіля визначена висновком експерта від 28 жовтня 2024 року №068/24 (т. 1 а.с. 107-114).

Матеріали справи не містять даних про те, що вказаний висновок є неповним або неправильним, а тому він може бути використаний при визначенні розміру належної ОСОБА_2 грошової компенсації вартості частки автомобіля. Розмір цієї компенсації становить 58 180 грн (116360:2).

Висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позову ОСОБА_2 не відповідає фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції застосував неправильно норми чинного законодавства та зробив помилковий висновок про необґрунтованість позовних вимог, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 58 180 грн грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Щодо зміни розподілу судових витрат

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на проведення експертизи.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_2 у кінцевій редакції задоволено в повному обсязі, то з ОСОБА_3 на користь останньої слід стягнути: 1 211 грн 20 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позову (3028?0,4), 1 816 грн 80 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги (3028?0,4?150%), 3 880 грн витрат на проведення експертизи, а всього 6 908 грн.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 3 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 58 180 гривень грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно та 6 908 гривень судових витрат, а всього 65 088 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 вересня 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Рибачук О.Г.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48