Справа 753/4913/25
Провадження № 2/712/4317/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

01.09.2025 м. Черкаси

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Чапліна Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2025 позовну заяву передано до Соснівського районного суду міста Черкаси за територіальною підсудністю.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Чапліній Н.М.

21.05.2025 суд ухвалив позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів залишити без руху. Встановив позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.

21.05.2025 позивач та представник позивача адвокат Простибоженко О.С. отримали копію ухвали про залишення позовної заяви без руху у електронному кабінеті підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 21.05.2025 о 17:44:36, про що свідчать довідка про доставку електронного документу.

27.05.2025 від представника позивача адвоката Простибоженка О.С. до суду надійшла заява про продовження процесуального строку, встановленого в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 21.05.2025, для усунення недоліків на 10 робочих днів до 09.06.2025.

02.06.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Простибоженка О.С. про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви, позовну заяву визнав неподаною і повернув позивачу.

13.08.2025 постановою Черкаського апеляційного суду скасовано ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 02.06.2025 та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції у постанові зазначено, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали зроблено передчасний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про продовження процесуального строку на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справа передана на розгляд судді Чапліній Н.М.

У період з 15.08.2025 по 29.08.2025 включно суддя Чапліна Н.М. перебувала у щорічній відпустці.

Згідно з ч.1,2 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

З позовної заяви вбачається, що відповідачем у даній справі є громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з одержаними 20.05.2025 на підставі ст.187 ЦПК України з Єдиного державного демографічного реєстру відомостями зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача АДРЕСА_1 .

Однак у позовній заяві зазначено, що відповідачка фактично проживає з червня 2022 року у США.

З наведеного вбачається, що у суду відсутні відомості щодо фактичного місця перебування відповідача станом на час звернення позивача з даним позовом до суду та доказів, які підтверджують фактичне проживання відповідачки у США.

Таким чином на підставі викладеного вище, та враховуючи, що під час перебування за кордоном особа перебуває під юрисдикцією іншої держави, дана цивільна справа є справою з іноземним елементом.

Згідно з ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Закон України «Про міжнародне приватне право» визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи. (п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Визначення поняття «іноземний елемент» наведено у пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право». Іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

- юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Загальні правила підсудності судам України цивільних справ з іноземним елементом визначені у ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження по справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави такої підсудності відпали або змінились, крім випадків, передбачених у ст.76 цього Закону.

Відповідно до ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», в якій містяться підстави для визначення підсудності справ судам України, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, зокрема, якщо на території України відповідач має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме майно чи нерухоме майно, на яке можна покласти стягнення, або знаходиться філія або представництво юридичної особи - відповідача; якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні.

Згідно з ч. 8 ст. 130 ЦПК України особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких у порядку, встановленому статтею 502 цього Кодексу.

Водночас, враховуючи факт перебування відповідача за межами території України та відсутність відомостей щодо його фактичного місця перебування, що унеможливлює належне повідомлення останнього про дату, час та місце судового розгляду справи, може виникнути необхідність в направленні йому копії позовної заяви з додатками та судового виклику про необхідність явки до суду шляхом направлення відповідного судового доручення, оскільки доказів на підтвердження проживання відповідача за вказаною у позовній заяві адресою відсутні.

Крім того, до позову не надано засвідчений переклад позовної заяви та доданих до неї документів на офіційну мову країни місця перебування відповідача для вручення відповідачу та проведення окремих процесуальних дій на території США.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.1 ст.498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про міжнародне приватне право» якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

У рамках Гаазької конвенції з питань цивільного процесу Україна має отримувати допомогу від таких країн як Білорусія, Бельгія, Болгарія, Канада, Китай, Кіпр, Чехія, Данія, Єгипет, Естонія, Фінляндія, Франція, Німеччина, Греція, Угорщина, Ірландія, Ізраїль, Італія, Японія, Латвія, Литва, Люксембург, Мексика, Нідерланди, Норвегія, Польща, Португалія, Корея, Румунія, Росія, Словаччина, Словенія, Іспанія, Шрі-Ланка, Швеція, Швейцарія, Туреччина, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, США, Венесуела, Антигуа і Барбуда, Багами, Барбадос, Ботсвана, Кувейт, Малаві, Пакистан, Сан-Марино і Сейшели.

Статтею 1 Конвенції встановлено, що кожна договірна держава призначає центральний орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6.

Згідно зі ст.5 Конвенції, якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави.

Відповідно до ст.7 Конвенції, типові умови формуляра, доданого до цієї Конвенції, у всіх випадках обов`язково мають бути складені французькою або англійською мовами. Вони можуть при цьому бути складені офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуючої Держави. Відповідні пробіли заповнюються або мовою запитуваної держави, або французькою чи англійською мовами.

У разі якщо у відносинах з запитуваною державою відсутній чинний міжнародний договір України, доручення надсилається Міністерству юстиції України для його направлення через дипломатичні канали (згідно з абз.3 п.2.6 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації від 27.06.2008 № 1092/5/54 ).

Згідно з п.2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ДСА України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України.

Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.

Таким чином, саме на позивача покладається обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів, після чого вони надсилаються судом у порядку повідомлення, визначеного Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень», затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02 липня 2008 року № 573/15264.

Таким чином, на підставі викладеного вище, оскільки відповідачем є громадянка України, яка фактично перебуває у Сполучених Штатах Америки , суду у випадку відкриття провадження у справі, необхідно буде направляти копію позовної заяви та доданих до неї документів за адресою її фактичного місця перебування на території Сполучених Штатів Америки.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що у відповідності до ч.4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу про визначення місця проживання дитини, однак не зазначено правильне коло учасників процесу, а саме не визначено в якості третьої особи відповідний територіальний Орган опіки та піклування за місцем проживання дитини, який здійснює визначені законом повноваження, за наявності такого спору.

Крім того, до позовної заяви у якості доказів додані копії документів, складені англійською мовою, проте відсутній їх нотаріально посвідчений переклад. До компетенції суду не входить повноваження, щодо перекладу документів.

Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Суди ухвалюють рішення та оприлюднюють їх державною мовою у порядку, встановленому законом. Текст судового рішення складається з урахуванням стандартів державної мови.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

У свою чергу, із наданих ВССУ роз`яснень, які викладені у листі «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року слідує, що суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою.

Отже, у разі, коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально посвідчена в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до пункту 8 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 814 від 20.08.2019 року, діловодство в суді ведеться державною мовою, крім випадків, передбачених законодавством України. У діловодстві суду можуть використовуватися вхідні документи, викладені іноземною мовою, забезпечені перекладом відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ч. ч. 1, 2 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Україна згідно із Законом від 11 січня 2006 року № 3303-IV є учасницею Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі - Гаазька конвенція 1980 року).

Отже питання набуття, здійснення, припинення чи обмеження батьківської відповідальності, а також її делегування, права опіки, в тому числі права стосовно піклування про особу дитини та, зокрема, право визначати місце проживання дитини, а також права на спілкування, у тому числі право брати дитину на обмежений період у місце інше, ніж звичайне місце проживання дитини, охоплюються предметною сферою застосування Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року (Гаазька конвенція про батьківську відповідальність 1996 року). Відповідно до статті 5 Гаазької конвенції про батьківську відповідальність 1996 року судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.

Із матеріалів справи вбачається, що в ОКРУЖНОМУ СУДІ ОДИНАДЦЯТОГО СУДОВОГО ОГРУГУ ОКРУГУ МАЯМІ-ДЕЙТ, ВІДДІЛЕННЯ СІМ`Ї ФЛОРИДИ СПРАВА № 2023-012697-FS-04 РОЗДІЛ: FS28, розглядалась справа, у якій позивачем виступав ОСОБА_3 , відповідачем ОСОБА_4 . У позовній заяві зазначено про судовий процес у США за Гаазькою конвенцією, однак не викладений предмет спору та прийняте рішення, не долучено до позовної заяви копію прийнятого рішення із належним перекладом.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України).

Враховуючи наведене, суд вважає, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому заяву слід залишити без руху, а заявнику надати строк для їх усунення, який визначити у межах максимально передбаченого строку 10 днів.

Керуючись ст. ст. ст.ст.175, 177, 185, 187, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - залишити без руху.

Строк для усунення недоліків не може перевищувати десяти днів з дня отримання даної ухвали.

У випадку не усунення вказаних недоліків позовна заява буде визнана не поданою та повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.М. Чапліна