Справа № 545/114/25
Провадження № 2/545/588/25
"03" вересня 2025 р. м. Полтава
Полтавський районний суд Полтавської області у складі
головуючого судді Зуб Т.О.,
за участі секретаря Пінчук З.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєва Любов Миколаївна, до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та про поділ спільного майна,-
Позивач та її представник адвокат Васильєва Л.М. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про час, місце і дату слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд, ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наданих доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивач з ОСОБА_2 , познайомилась на початку 2001 року та почали зустрічатись. ОСОБА_2 на той час проживав в орендованому житлі, оскільки власного житла не мав. У вересні 2001 року сторони вирішили спробувати проживати разом, однією сім`єю. Оскільки відповідач не мав власного житла, вони стали проживати у будинку АДРЕСА_2 . Будинок АДРЕСА_3 , належить позивачу та її колишньому чоловіку в рівних частках. Так як колишній чоловік позивача постійно перебував на заробітках в рф, він дозволив їй проживати у будинку, разом із відповідачем по справі. Відповідач не мав власного житла, був зареєстрований у своєї колишньої, фактичної дружини за адресою АДРЕСА_4 , яка наполягала на тому, щоб він знявся з реєстраційного обліку у належній їй квартирі. Так як колишній чоловік позивача не надавав згоди на реєстрацію відповідача у будинку АДРЕСА_2 , тобто за фактичним місцем їх з відповідачем проживання, позивач вимушена була просити свого батька, ОСОБА_3 , про надання дозволу на реєстрацію місця проживання відповідача у будинку, що належав на праві приватної власності її батьку, та знаходився за адресою АДРЕСА_5 . Батько надав згоду на реєстрацію відповідача у своєму будинку. Відповідач був зареєстрований у будинку АДРЕСА_6 , що підтверджується записами домової книги для прописки громадян у будинку АДРЕСА_6 , а також правовстановлюючими документами на цей будинок, з якого убачається що саме батько позивача зареєстрував відповідача у своєму будинку.
Та обставина, що ОСОБА_3 є батьком позивача підтверджується її свідоцтвом про народження, відомостями про її дошлюбне прізвище, свідоцтвом про право на спадщину, яке вона отримала після смерті батька, як спадкоємець першої черги за законом, донька спадкодавця.
Факт реєстрації відповідача у будинку батька позивача, отже позивач з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як подружжя.
З вересня 2001 року позивач та відповідач стали разом проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_2 , у будинку, що належить позивачу на праві приватної власності у розмірі 1/2 частки, співвласником якого є колишній чоловік позивача. Позивач та відповідач вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, у них був спільний бюджет. Сторони придбавали за спільні кошти необхідні речі домашнього вжитку, одяг, взуття, за спільні кошти разом харчувались, сплачували комунальні послуги, відпочивали, мали взаємні права та обов`язки, піклувались один про одного, та мріяли придбати власне житло.
Як зазначає позивач необхідність у придбанні власного, спільного з відповідачем житла, була обумовлена ще і тим, що колишній чоловік позивача періодично повертався із заробітків до належної йому частини будинку по АДРЕСА_2 , і позивачу з відповідачем не зовсім було зручно проживати в одному будинку з її колишнім чоловіком, тим більше, що будинок реально не був поділений на дві частини. ОСОБА_1 працювала перукарем, не відмовлялась від роботи і у вихідні дні, і в позаробочий час, бо позивач разом з відповідачем, проживаючи однією сім`єю, маючи спільний бюджет, спільними зусиллями збирали кошти на придбання спільного житла. Так як сторони були обмежені у матеріальному плані, то не могли придбати вже готове для проживання житло.
Позивач та відповідач знайшли для придбання незавершений будівництвом будинок, грошей на його придбання у них не вистачало, тому позивач попросила у батька допомогти їй коштами для придбання будинку, батько віддав позивачу 3000 доларів США.
Після придбання незавершеного будівництвом вищевказаного житлового будинку, позивач з відповідачем продовжуючи проживати однією сім`єю, за спільні кошти добудували будинок, здали його в експлуатацію, придбали меблі та усі необхідні речі домашнього вжитку та до теперішнього часу проживають однією сім`єю , спільно поділяють побут та взаємні права і обов`язки, ведуть спільне господарство, разом формують спільний бюджет.
За час спільного проживання з відповідачем з 2001 року, а також на час придбання спірного будинку та проведення його добудови, ОСОБА_1 мала постійну роботу, постійний дохід.
Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/ суми нарахованого доходу Державної податкової інспекції у м. Полтаві за період з 1998 року по жовтень 2024 року убачається, що у вказаний період позивач ОСОБА_1 працювала та отримувала дохід, який є значним та свідчить про те, що вона мала матеріальну можливість придбати спірний будинок у спільну сумісну власність із своїм фактичним чоловіком, відповідачем по справі.
Метою заявленого ОСОБА_1 позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за спільні кошти, за час спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з відповідачем, з вересня 2001 року по теперішній час, а саме визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння.
Так як Сімейний кодекс України набув чинності 01 січня 2004 року, а до набрання чинності Кодекс про шлюб та сім`ю не містив норми , як то в статті 74 СК України, то доведення факту спільного проживання з відповідачем як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу починається саме з 01 січня 2004 року.
В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт спільного проживання позивача разом з відповідачем тривалий період. Також зазначили, що сторони дійсно придбали недобудований будинок в с. Терентіївка, який згодом добудували, привели до ладу разом та проживають в ньому з 2004 року, ведуть спільне господарство і по сей час.
Згідно норми ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності
Відповідно до нормою ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Частиною 1 статті 74 СК України, чинній на час придбання спірного будинку. передбачено: якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 2. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).
Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 6-843цс17.
Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку відмовляється визначити частки у спільному майні подружжя, уточнений позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 280-283 ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєва Любов Миколаївна, до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та про поділ спільного майна задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року по теперішній час.
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1816,80 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т. О. Зуб