РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року

м. Рівне

Справа № 558/73/25

Провадження № 22-ц/4815/699/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2025 року, ухвалене в складі судді Феха Т.С. дата складання повного тексту судового рішення 25.02.2025 року, у справі № 558/73/25,

в с т а н о в и в :

В січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 10 березня 2024 року було укладено кредитний договір №10.03.2024-100001076.

Відповідно до умов договору, відповідачеві ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 4500,00 гривень строком на 42 дні, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 10 березня 2024 року.

Кредит надавався позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти.

Вказує, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором від 10 березня 2024 року належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на день подачі позову утворилась заборгованість в розмірі 8910,00 гривень, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4500,00 гривень та по процентах - в розмірі 4410,00 гривень.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №10.03.2024-100001076 в розмірі 8910,00 гривень та понесені судові витрати.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ «Споживчий центр» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторонами у справі укладено кредитний договір №№10.03.2024-100001076 від 10.03.2024 у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової.

Також між позивачем та відповідачем було укладено аналогічним шляхом додатковий договір до кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) від 25.03.2024, за яким: «Сторони домовились за ініціативою та на підставі звернення Позичальника продовжити строк, на який надається Кредит та строк дії договору, внести зміни в заявку та акцепт та з дати укладення даного Додаткового Договору викласти норми, встановлюючі строк, на який надається кредит, дату повернення (виплати) кредиту, первинний період користування кредитом, строк дії договору в наступній редакції - Строк, на який надається Кредит 58 днів з дати його надання. - Дата повернення (виплати) кредиту - 06.05.2024».

Вважає, що за відсутності доказів оскарження відповідачем додаткового договору до кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) від 25.03.2024 року, відсутні підстави для відмови у стягненні процентів за 58 днів користування кредитом з відповідача.

Зазначає, що відповідач не звертався до позивача із заявою про дострокове розірвання договору, а натомість звернувся із пропозицією про укладення додаткового договору для продовження строку кредитування.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Встановлено, що пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявка кредитного договору №10.03.2024-100001076 від 10 березня 2024 року, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №10.03.2024-100001076 від 10 березня 2024 року складають кредитний договір №10.03.2024-100001076.

Договір укладено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), тому такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з умовами договору №10.03.2024-100001076 від 10 березня 2024 року ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 4500,00 гривень на строк 42 дні. Дата повернення кредиту сторонами узгоджена 20 квітня 2024 року. Спосіб надання кредиту шляхом перерахування коштів позичальнику на вказаний у договорі банківський рахунок.

Згідно кредитного договору визначено первинний період користування кредитом 14 днів з дня його надання. Черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду (п. 5, п. 6 договору).

Відповідно до п.п. 7, 8 кредитного договору №10.03.2024-100001076 від 10 березня 2024 року встановленого, що за користування кредитом сплачується процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового траншу включно. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки «Економ».

Відповідно до п. 11 кредитного договору №10.03.2024-100001076 від 10 березня 2024 року проценти за первинний, черговий період, сплачуються в останній день первинного, чергового періоду відповідно; кількість платежів зі сплати процентів дорівнює кількості періодів, за які сплачуються проценти. Сума кредиту в розмірі 4500,00 гривень сплачується одним платежем в останній день строку, на який надається кредит.

Із квитанції № вбачається, що позивачем 10 березня 2024 року надано відповідачеві кредит в розмірі 4500,00 гривень шляхом зарахування грошових коштів на банківську картку відповідача.

ОСОБА_1 по закінченню первинного періоду користування кредитом 25 березня 2024 року (14 днів з дня надання кредиту) сплатив позивачеві 5985,00 гривень.

Згідно довідки-розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №10.03.2024-100001076 від 10 березня 2024 року становить 8910,00 гривень, з яких: 4500,00 гривень заборгованість по тілу кредиту, 4410,00 гривень заборгованість по процентах.

Розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 надано до суду з урахуванням сплачених відповідачем 25 березня 2024 року 5985,00 гривень.

Окрім того, як встановлено із змісту пропозиції про укладення додаткового договору до кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) звернення позичальника, позичальник ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Споживчий центр» з пропозицією укласти додатковий договір до кредитного договору №10.03.2024-100001076 від 10 березня 2024 року та продовжити строк на який надається кредит та строк дії договору, а саме: строк на який надається кредит визначено 58 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 6 травня 2024 року; первинний період користування кредитом 14 днів з дня його надання та 14 днів з дня, наступного за днем укладення додаткового договору про продовження строку, на який надається кредит.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно п.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Пунктом першим статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Убачається, що 25 березня 2024 року ОСОБА_1 по закінченню первинного періоду користування кредитом (14 днів з дня надання кредиту) сплатив позивачеві 5985,00 грн, що складаються з тіла кредиту - 4500,00 грн та процентів 1485,00 грн.

Отже, відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України, його зобов`язання за кредитним договором (оферти) №10.03.2024-100001076 від 10.03.2024 року вважаються припиненими.

Разом з тим, 25 березня 2024 року відповідач підписав в електронній формі додатковий договір до кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) від 25.03.2024, в якому сторони домовились продовжити строк, на який надається кредит та строк дії договору.

Із пояснень ОСОБА_1 встановлено, що для проведення оплати згідно кредитного договору, йому потрібно було внести дані у документи на сайті позивача, однак не маючи наміру цього робити, помилково уклав з позивачем додаткову угоду до кредитного договору.

Колегія суду не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача процентів за 58 днів користування кредитом внаслідок підписання ним додаткового договору, оскільки будь-яких достатніх та належніх доказів про користування кредитними коштами ОСОБА_1 після підписання додаткового договору, а саме 25 березня 2024 року, матеріали справи не містять, а тому нарахування процентів за цей період є безпідставними.

Крім того вбачається, що кредит отримував лише раз (10 березня 2024 року) в сумі 4500 грн, що підтверджується квитанцією № про зарахування грошових коштів на банківську картку відповідача, які повернув 25 березня 2024 (а.с. 18).

Кредитних коштів після підписання додаткового договору від позивача не отримував, тому підписання додаткового договору не дають підстав для нарахування будь якої заборгованості.

Станом на 25 березня 2024 року основний кредитний договір (оферта) №10.03.2024-100001076 від 10.03.2024 року вважається припиненим у зв`язку з належним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, що відповідає висновку першої інстанції.

За таких обставин, додатковий договір не має юридичного значення, оскільки основний договір вважається припиненим.

Позивач не довів наявності суми заборгованості в розмірі 8910,00 грн, яка зазначена в розрахунку.

Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та до тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» залишити без задоволення.

Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2025 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 04 вересня 2025 року.

Головуючий суддя: Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.