Справа 688/3395/25
№ 2/688/1446/25
Рішення

Іменем України

(заочне)

26 серпня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Березюк Н.П.,

за участі секретаря судових засідань Кулеші Л.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Обґрунтування позовних вимог та стислий виклад позиції позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з цим позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №05.11.2023-100002644 від 05.11.2023 у розмірі 28015,34 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 12000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 15120,12 грн, заборгованість за комісією за надання кредиту 895,22 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп.

Позов мотивований тим, що 05.11.2023 ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №05.11.2023-100002644. Під час укладення кредитного договору №05.11.2023-100002644 позичальник ОСОБА_1 пройшла ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного банку. Під час ідентифікації ОСОБА_1 з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.

Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 12000 грн, строком на 140 днів. За загальними умовами договору позичальник ОСОБА_1 отримала кредитні кошти на умовах платності користування та зобов`язалася повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. Відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на день подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 28015,34 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 12000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 15120,12 грн, заборгованість за комісією за надання кредиту 895,22 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, у позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр», не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача.

Відповідачка ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання повідомлялася за місцем реєстрації місця проживання та шляхом опублікування відповідного оголошення на офіційному сайті «Судова влада». Згідно довідки АТ «Укрпошта» поштове відправлення повернуто до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідачка вважається такою, що повідомлена про дату час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, не повідомила про причини неявки, своїм процесуальним правом не скористалася, відзив на позов не подала.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

23.07.2025 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цим позовом, долучивши докази направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу, також у позовній заяві клопотав про витребування доказів, просив витребувати від АТ КБ «Приватбанк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи емітувалась (видавалась) банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ); Інформацію про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_1 за 05.11.2023.

18.08.2025 суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідачки, відкрив спрощене провадження, призначив справу до судового розгляду на 18.08.2025, витребував докази за клопотанням позивача.

12.08.2025 до суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла інформація, що містить банківську таємницю за № 20.1.0.0.0/7-250801/48132 від 08.08.2025, відповідно до якої платіжна картка № НОМЕР_3 не була емітована Банком на ім`я ОСОБА_1 . Відсутня можливість надати запитувану інформацію, оскільки зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом ОСОБА_1 .

26.08.2025 сторони в судове засідання не з`явились.

26.08.2025 суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи у зв`язку з тим, що відповідач повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзив не подав, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин.

Між сторонами виник спір з приводу укладення кредитного договору та виконання його умов.

Суд встановив, що 05.11.2023 ТОВ «Споживчий центр» та позичальник фізична особа, яка назвалась ОСОБА_1 , уклали кредитний договір №05.11.2023-100002644.

Відповідно до умов договору позичальнику наданий кредит у розмірі 12000 грн, строком на 140 днів, дата повернення кредиту 23.03.2024. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

Проценти розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.

Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі «Комісія») - 15% від суми Кредиту та дорівнює 1800 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту.

Згідно з п. 3.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію.

Згідно пункту 9.1. Договору у разі несплати Кредиту та/або Процентів та/або Комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/ або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми Кредиту та/або несплати нарахованих Процентів та/або Комісії (якщо комісія встановлена договором) до позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору.

Факт видачі кредитних коштів на суму 12000 грн підтверджується квитанцією про електронний переказ коштів від 05.11.2023, сформований платіжним сервісом АТ «Приватбанк» LiqРау. Призначення платіжної операції: видача за договором №05.11.2023-100002644.

Відповідно до довідки-розрахунку позивача про стан заборгованості за кредитним договором №05.11.2023-100002644, заборгованість становить 28015,34 грн, яка складається з: 12000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 15120,12 грн сума заборгованості за відсотками, 895,22 грн комісія.

Згідно інформації АТ «КБ «ПриватБанк», що містить банківську таємницю за № 20.1.0.0.0/7-250801/48132, платіжна картка № НОМЕР_3 не була емітована Банком на ім`я ОСОБА_1 . У зв`язку з чим відсутня можливість надати інформацію про рух коштів по картці № НОМЕР_3 оскільки зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом ОСОБА_1 .

На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, позивач надав суду копію кредитного договору з додатками, паспорт споживчого кредиту, пропозицію про укладення договору, повідомлення про перерахування кредитних коштів, довідку-розрахунок заборгованості.

Застосовані норми права. Мотиви та висновки суду.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з правочинів.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів (ст. 67 ЦПК України).

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Статтею 89 ЦПК України визначається принцип оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи аналізує й оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, і ця оцінка повинна спрямовуватись на встановлення обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення.

Згідно зі ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або належно засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як передбачено ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка на підставі досягнутої угоди отримувала кредитні кошти, в подальшому порушила обов`язок із їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконувала умови договору.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідачки, ТОВ «Споживчий центр» обґрунтовувало свої вимоги тим, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини з кредитного договору, який нібито укладений із відповідачкою ОСОБА_1 у електронній формі та підписаний одноразовим ідентифікатором Н849, що надійшов смс повідомленням на фінансовий номер , зазначений позичальником.

Разом з тим, позивач не надав суду доказів, що зазначений у кредитному договорі фінансовий номер належить саме відповідачці ОСОБА_1 , та доказів того, що саме ОСОБА_1 отримала на власний фінансовий номер телефону смс з одноразовим ідентифікатором Н849, за допомогою якого 05.11.2023 підписала кредитний договір №05.11.2023-100002644, взявши на себе відповідні зобов`язання за договором.

На підтвердження перерахування позичальнику кредитних коштів в сумі 12000 грн позивач надав квитанцію про електронний переказ коштів від 05.11.2023, сформований платіжним сервісом АТ «Приватбанк» LiqРау. Призначення платіжної операції: видача за договором №05.11.2023-100002644.

Проте згідно інформації АТ КБ «ПриватБанк» (банк-емітент), що містить банківську таємницю, № 20.1.0.0.0/7-250801/48132 від 08.08.2025, платіжна картка № НОМЕР_3 не була емітована Банком на ім`я ОСОБА_1 . У зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію про рух коштів по картці № НОМЕР_3 , оскільки зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом ОСОБА_1 .

Відтак позивач не довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору саме з відповідачкою ОСОБА_1 , перерахування кредитних коштів у сумі 12000 грн саме на платіжну картку відповідачки ОСОБА_1 , на умовах, визначених договором, та не довів факту виникнення у відповідачки ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №05.11.2023-100002644 від 05.11.2023. Отже, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову повністю, судовий збір, сплачений при звернення до суду покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76,81,82,141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право подати апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», адреса: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 03.09.2025.

Суддя: Неоніла БЕРЕЗЮК