Справа № 161/9628/25
Провадження № 2/161/3636/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 серпня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого - судді Смоковича М.В., при секретарі судового засідання - Хилько О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

19.05.2025 року позивач, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.04.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір № 699499 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 10000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та проценти за користування ним, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином.

Право вимоги за цим кредитним договором перейшло спочатку до ТОВ «Сіроко Фінанс» (на підставі договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021), а потім - до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (на підставі договору факторингу № 20240822/1 від 22.08.2024).

Заборгованість відповідача за договором позики становить 38223,92 грн., з них: 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 22800 грн. - проценти за користування кредитом, 5423,92 грн. - інфляційні втрати.

На підставі викладеного позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором № 699499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.04.2020 року в розмірі 38223,92 грн., а також стягнути на його користь судові витрати по справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому, відзив на позов відповідачем, у визначений в ухвалі суду термін, не надано.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, здійснювався судом за відсутності учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2ст. 247 ЦПК України.

На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про чосткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.04.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір № 699499 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит в розмірі 10000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору:

- сума кредиту - 10000 грн. (п. 1.2);

- строк кредиту - 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору; (п. 1.3);

- акційна процентна ставка - 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору (п. 1.4.1);

- стандартна процентна ставка - 1,90 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.4.2);

- нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів постіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1.);

- у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору (п. 4.1.);

- дата повернення кредиту - 10.05.2020 (графік платежів до кредитного договору).

10.04.2020 ТОВ «Лінеура Україна» надало (перерахувало) ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 грн., що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2643_49 від 09.10.2024 року.

30.04.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір до договору № 699499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.04.2020 року, відповідно до строк користування кредитом за договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.3. договору (дата повернення кредиту та оплата процентів за користування кредитом 31.05.2020 року (п.3.1.).

29.05.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір до договору № 699499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.04.2020 року, відповідно до строк користування кредитом за договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.3. договору (дата повернення кредиту та оплата процентів за користування кредитом 29.06.2020 року (п.3.1.).

22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «Сіроко Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу № 015-220221, на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором № 699499 від 10.04.2020 (платіжна інструкція кредитового переказу коштів №11 від 23.02.2021 року, витяг з реєстру прав вимоги від 22.02.2021 року).

22.08.2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (фактор) уклали договір факторингу № 20240822/1, на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором № 699499 від 10.04.2020 року (платіжна інструкція кредитного переказу коштів № 705 від 29.08.2024 року, витяг з реєстру прав вимоги від 22.08.2024 року).

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 38223,92 грн., з них: 10000 грн. - тіло кредиту, 22800 грн. - відсотки за користування кредитом, 5423,92 грн. інфляційні втрати.

Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.

ТОВ «Лінеура Україна» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали в електронному вигляді договір № 699499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.04.2020 року, який за своєю правовою природою є кредитним договором. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування.

На підставі цього кредитного договору відповідач отримав кредит в сумі 10 000 грн., взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак не виконав їх.

В подальшому право вимоги за кредитним договором по ланцюгу правочинів факторингу перейшло від ТзОВ «Лінеура Україна» до ТзОВ «Сіроко Фінанс», а потім - до ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф».

В зв`язку з цим у ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» виникло право вимагати від ОСОБА_1 повернення тіла кредиту в розмірі 10 000 грн. та сплати процентів за користування кредитом.

Визначаючи розмір заборгованості за процентами, суд виходить з наступного.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12).

За обставинами справи, погодженим строком кредитування є строк 30 днів (п. 1.3 кредитного договору), тобто до 10.05.2020 року. В подальшому, укладеними додатковими договорами від 30.04.2020 року та від 29.05.2020 року строк кредитування було пролонговано до 29.06.2020 року.

Відтак, суд вважає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування кредитом лише за період погодженого строку кредитування.

21.07.2025 року, на виконання ухвали суду від 11.07.2025 року, позивачем було надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого, станом на 28.06.2020 року (останній день строку кредитування, коли правомірно нараховувати відсотки за користування кредитом) заборгованість ОСОБА_1 за відсотками за користування кредитом становить 5700 грн. і саме таку суму заборгованості за відсотками слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Суд відхиляє розрахунок заборгованості позивача в частині нарахування відсотків після 28.06.2020 року, оскільки з нього вбачається, що відсотки нараховувалися поза межами строку кредитування, чого законом не передбачено.

Визначаючи розмір заборгованості за інфляційними втратами, суд виходить з таких міркувань.

Позивач нарахував інфляційні втрати за період з 30.06.2020 року по 23.02.2022 року (загальний індекс інфляції за цей період становить 1,16536332), виходячи з бази нарахування в розмірі 32800,00 грн. З врахуванням попередніх висновків про розмір заборгованості за кредитним договором суд не погоджується з розрахунком позивача.

За розрахунком суду, сума інфляційних втрат, сплати яких позивач вправі вимагати, становить 2596,20 грн. (15700 грн. (тіло кредиту + відсотки) х 1,16536332 - 15700 грн.).

Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 10000 грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 5700 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2596,20 грн. слід задовольнити, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступних висновків.

Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 994,97 грн. (15700,00:38223,92*2422,40).

Крім цього, позивач заявив до стягнення 7 000 витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав ордер на надання правничої (правової) допомоги від 07.05.2025 року, договір про надання правової допомоги № 250507-2Ш від 07.05.2025 року, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001035.

Вивчивши заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо (постанова ВС від 01.10.2018 у справі №569/17904/17).

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова ВС від 13.12.2018 у справі №816/2096/17).

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з п. 4.7 договору про надання правової допомоги № 250507-2Ш від 07.05.2025 за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін (сторонами).

Під час розгляду справи у встановлений процесуальним законодавством строк позивач не надав суду ні доказів надання правової допомоги (фактичної передачі наданих адвокатом послуг, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором), ні доказів на підтвердження витрат, понесених на надання правничої допомоги.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 273, 280, 284, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором № 699499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.04.2020 року в розмірі 18296 (вісімнадцяти тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» судовий збір в розмірі 994 (дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 97 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф», адреса місцезнаходження: 79013, Львівська область, м. Львів, вул. Степана Бандери, буд. 87, офіс 54; код в .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце останньої реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складений 01 вересня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області М.В. Смокович