ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1641/25Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/546/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Хома М.В., Храпак Н.М.

за участю секретаря - Дідух М.Є.,

у відсутності сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/1641/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» від імені якого діє адвокат Тараненко Артем Ігорович на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2025 року (ухвалене суддею Позняком В.М.) в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі - ТОВ «ФК «Ейс» ) звернулося в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 12.11.2023 року між первісним кредитором ТОВ «Качай гроші» та відповідачем укладено Договір кредитної лінії № 00-10220673 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

За умовами договору кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 5 000 грн.. Позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 250 грн. Строк дії кредитної лінії 240 днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю 09.07.2024 року.

Зазначали, що 22.01.2024 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу № 22-01/2024, згідно з яким до ТОВ «Макс Кредит» перейшли усі права вимоги до боржників, у тому числі й до відповідача за договором кредитної лінії № 00-10220673.

В подальшому, 16.08.2024 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали Договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до Боржників, які вказані у Реєстрі боржників.

Звертали увагу на те, що відповідно до Договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 року, датою відступлення права вимоги є день, в який сторони склали і підписали Акт приймання-передачі згідно з Додатком №3, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права вимоги.

Вважали, що до позивача перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й за договором кредитної лінії № 00-10220673, укладеним 12.11.2023 між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, просили стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредитної лінії № 00-10220673, укладеним 12.11.2023 між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 в розмірі 26 810 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 5 250 грн, заборгованості за відсотками 21 560 грн, а також судові витрати, які складаються з 2 422,40 грн. сплаченого судового збору та 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Ейс» - адвокат Тараненко А.І. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Звертає увагу на те, що проведення оплати за договорами факторингу не має вирішального значення для справи, оскільки за умовами усіх договорів факторингу перехід права вимоги (набуття права вимоги) відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі відповідного Реєстру боржників і не пов`язаний з оплатою за цими договорами.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання сторони не з`явились без поважних причин, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що що 12.11.2023 року позичальник ОСОБА_1 уклав з кредитодавцем ТОВ «Качай гроші» договір кредитної лінії № 00-10220673 (далі «Договір») в електронній формі з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового ідентифікатора 56827 (а.с.23-31).

За умовами цього договору сума кредитного ліміту складає 5 000 грн, строк дії кредитної лінії 240 днів, позичальник зобов`язується повернути кредит 09.07.2024 року (п.1.2, п. 1.3 Договору).

Пунктом 1.4 Договору встановлено тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка складає 2,8 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Знижена процентна ставка становить 1,4 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення.

Відповідно до п. 1.3.1 Договору, позичальник зобов`язаний оплатити проценти в Рекомендовану дату погашення процентів 12.12.2023 року та здійснювати чергові платежі по сплаті нарахованих процентів на кожний 30 день після Рекомендованої дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії.

За надання Кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю одноразову комісію у розмірі 5% від суми кредиту, що складає 250 грн (п. 1.5 Договору).

Відповідно до п. 2.8 Договору, дата надання/видачі Кредиту 12 листопада 2023 року. Сума кредиту перераховується Кредитодавцем на рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .

Переказ кредитних коштів на рахунок позичальника ( НОМЕР_1 ) підтверджено інформаційною довідкою про переказ коштів (5000 грн.), виданою ТОВ «Платежі Онлайн» вих. № 204/09 від 09.09.2024 року та додатком до вказаної довідки.

Згідно наданої інформації на виконання ухвали суду від 29 січня 2025 року АТ«Універсал Банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 .

Судом першої інстанції встановлено та сторони в апеляційному порядку не оскаржують, що між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем на підставі укладеного кредитного договору виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, інших актів законодавства.

Згідно розрахунків заборгованості за кредитним договором № 00-10220673 від 12.11.2023 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 22.01.2024 становить 10 570 грн, з яких: заборгованість по кредиту 5 250 грн., заборгованість за нарахованими процентами 5 320 грн; заборгованість ОСОБА_1 станом на 16.08.2024 становить 26 810 грн, з яких: заборгованість по кредиту 5 250 грн, заборгованість за нарахованими процентами 21 560 грн.

Пунктом 4.2.5 договору № 00-10220673 від 12.11.2023 року, укладеного між кредитодавцем ТОВ «Качай гроші» та позичальником ОСОБА_1 , передбачено право кредитодавця відступити право вимоги за договором із заміною кредитора у зобов`язанні без згоди позичальника, але з обов`язковим повідомленням позичальника про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення.

22.01.2024 року між ТзОВ «Качай гроші» та ТзОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу № 22-01/2024 року.

Відповідно до положень п. 2.1 Договору факторингу, Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру Боржників, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з положеннями п. 2.2. вказаного Договору факторингу, сторони погодили, що відступлення прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержав від боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від загальної суми зобов`язання Боржника. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру Боржників, кожен наступний Реєстр Боржників є самостійним додатком, та не замінює попередній.

До Договору факторингу долучено витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024, а саме витяг з Реєстру боржників щодо ОСОБА_1 (кредитний договір № 00-10220673 від 12.11.2023, загальна сума заборгованості 10570 грн).

Відповідно до п. 2.4 Договору, фінансування Клієнта здійснюється шляхом купівлі Фактором у Клієнта Прав Вимоги та набуття Фактором Прав Вимоги на Борг.

Пунктом 4.2.1 Договору встановлено обов`язок Клієнта сплатити Фактору плату за фінансування під відступлення Права Вимоги в строки та у порядку, передбаченими цим Договором.

Пунктом 11.1 Договору передбачено, що цей Договір вступає в силу у дату його підписання уповноваженими представниками і скріплення печатками Сторін та діє до 25.01.2025 року, але в будь-якому випадку до належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

16.08.2024 року між ТзОВ «Макс Кредит» та ТзОВ «ЕЙС» укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС.

Відповідно до положень п. 2.1 Договору факторингу, Клієнт зобов`язується відступити Факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру Боржників, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з положеннями п. 2.2. вказаного Договору факторингу, сторони погодили, що відступлення Прав Вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержав від боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від загальної суми зобов`язання Боржника. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру Боржників, кожен наступний Реєстр Боржників є самостійним додатком, та не замінює попередній.

До Договору факторингу долучено витяг з Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між Боржниками та ТОВ «Макс Кредит» до Договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 року, щодо ОСОБА_1 (кредитний договір № 00-10220673 від 12.11.2023 року, загальна сума заборгованості 26810 грн).

Відповідно до п. 2.4 Договору, фінансування Клієнта здійснюється шляхом купівлі Фактором у Клієнта Прав Вимоги та набуття Фактором Прав Вимоги на Борг.

Пунктом 4.2.1 Договору встановлено обов`язок Клієнта сплатити Фактору плату за фінансування під відступлення Права Вимоги в строки та у порядку, передбаченими цим Договором.

Пунктом 11.1 Договору передбачено, що цей Договір вступає в силу у дату його підписання уповноваженими представниками і скріплення печатками Сторін та діє до 31.12.2026 року, але в будь-якому випадку до належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу, а тому вважав, що позивачем не доведено факту набуття права вимоги до відповідача за кредитним договором.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як було встановлено судом та не оскаржується в апеляційній скарзі, кредитний договір був вчинений сторонами в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду щодо недоведення позивачем факту набуття права вимоги за спірним кредитним договором у зв`язку з ненаданням позивачем доказів здійснення відповідними Факторами перерахування грошових коштів на рахунок Клієнтів згідно договорів факторингу за № 22-01/2024 від 22 січня 2024 року, за №16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року.

Так, мотивуючи доводи щодо відсутності у позивача права вимоги за спірним кредитним договором у зв`язку з відсутністю доказів оплати за договорами факторингу, суд першої інстанції послався на постанову Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17, де суд зробив один з висновків про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі, в тому числі докази на підтвердження оплати за договором.

Однак, проаналізувавши вказане вище рішення Верховного Суду та зроблені у ньому висновки, колегією суддів встановлено, що у згаданій справі умовами Договору факторингу та Договору відступлення-1 було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом (стороною 1) в повному обсязі оплати за такими договорами. Разом з тим, такі докази суду надані не були.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що згідно з п.2.5 договорів факторингу від 22 січня 2024 року №22-01/2024, укладеного між ТОВ «Качай гроші» (Клієнт) та ТОВ «Макс кредит» (Фактор) та від 16 серпня 2024 року №16082024-МК/ЕЙС, укладеного між ТОВ «Макс кредит» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Ейс» (Фактор), право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в день, в який сторони склали та підписали акт прийому-передачі реєстру боржників.

У відповідності до вимог вказаних вище договорів факторингу, наявні в матеріалах справи акти прийому-передачі реєстру боржників за договорами факторингу №22-01/2024 від 22 січня 2024 року та №16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року, підписані сторонами та скріплені печатками відповідних Товариств.

Отже, встановлені під час розгляду даної справи обставини є відмінними від тих, що були предметом перегляду Верховним Судом у справі № 905/306/17.

Це ж стосується і постанов Верховного Суду у інших справах, на які посилається суд першої інстанції у своєму рішенні, оскільки у них судами надавалась оцінка ознакам договору факторингу, в той час як у справі, що переглядається, фактично вирішується питання щодо порядку відступлення права вимоги за договорами факторингу.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що право вимоги за договором кредитної лінії № 00-10220673, укладеним 12.11.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 в розмірі 26 810 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 5 250 грн., заборгованості за відсотками 21 560 грн. перейшло до позивача.

Оскільки в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів, відступлення у встановленому законом порядку права вимоги за кредитним договором на користь позивача, відтак апеляційний суд приходить до висновку про наявність у нового кредитора (позивача) права вимоги за договором кредитної лінії № 00-10220673, укладеним 12.11.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 в розмірі 26 810 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 5 250 грн., заборгованості за відсотками 21 560 грн.

Також апеляційний суд погоджується із заявленою позивачем сумою заборгованості, оскільки згідно розрахунків, наданих позивачем, нарахування відсотків здійснено у відповідності до вищезазначених умов кредитного договору та в межах строку дії кредитного договору.

Відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором кредитної лінії № 00-10220673, укладеним 12.11.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 в розмірі 26 810 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 5 250 грн., заборгованості за відсотками 21 560 грн.

Щодо судових витрат.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, за власної ініціативи.

Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.

У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Тараненко А.І. просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, а саме 7 000 грн. витрат на професійну допомогу, які пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції та 6 000 грн. витрат на професійну допомогу, які пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничої допомоги у суді першої інстанції було надано: копію договору про надання правничої допомоги від 22 листопада 2024 року №2211/Е, копію додаткової угоди №8 до договору про надання правничої допомоги, копію протоколу погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги 22 листопада 2024 року №2211/Е, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 22 листопада 2024 року за розгляд справи в суді першої інстанції на суму 7 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничої допомоги у суді апеляційної інстанції було надано: копію акту прийому-передачі наданих послуг від 10.04.2025 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 6 000 грн. (2 год) за складання апеляційної скарги у даній справі.

Судові витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу у суді першої інстанції та апеляційній інстанції підтверджені належними та допустимими доказами.

Дослідивши вищевказані докази щодо розміру понесених витрат позивачем на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 13 000 грн. не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характер необхідних, неминучих, не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, а тому колегія суддів, приходить до висновку про необхідність стягнення витрат у розмірі 6 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 141 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (вул. Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, м. Київ, 02090, ) заборгованість за договором кредитної лінії № 00-10220673 від 12.11.2023 року в розмірі 26 810 грн., з яких: заборгованість за кредитом 5 250 грн., заборгованість за відсотками 21 560 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (вул. Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, м. Київ, 02090, ) 2 422,40 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 3 633,60 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Храпак Н.М.