ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5266/25 Справа № 214/1881/24 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 214/1881/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М.,Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Криворізька міська рада в особі виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бордунова Ірина Олегівна, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Малаховською І. Б. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 лютого 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Криворізької міської ради в особі виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що її батько, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Померлий за життя не залишив заповіту. Право на спадок за законом після його смерті здобули позивач та її мати, ОСОБА_3 . Інших спадкоємців першої черги у померлого не було. ОСОБА_3 не мала наміру приймати спадщину після смерті ОСОБА_2 , тому у встановлений порядок відмовилась від спадщини на користь позивача.

Після смерті батька ОСОБА_2 відкрилась спадщина на рухоме та нерухоме майно, зокрема на автомобіль ГАЗ 24-10, 1986 року випуску та гараж, загальною площею 56,6 кв.м., розміром 7,0*9,3 м., який розташований по вулиці Ярослава Мудрого біля Криворізького ліцею-інтернату з посиленою військовою підготовкою в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

В липні 1997 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на автомобіль, питання отримання свідоцтва про право на спадщину щодо гаражу не порушувалось.

Нотаріус жадав документи на підтвердження права власності за померлим батьком на гараж, проте, через відсутність зареєстрованого речового права на гараж за померлим, позивач обмежена у реалізації своїх спадкових справ.

В зв`язку з тим, що після смерті батька ОСОБА_2 не залишилося правовстановлюючого документа на спадкове майно, державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, Грабевник О.В., 13 лютого 2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину на гараж.

На підставі наведеного вище, позивач просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на гараж, загальною площею 56,6 кв. м., розміром 7,0*9,30 м., який розташований на вулиці Ярослава Мудрого біля Криворізького ліцею-інтернату з посиленою військовою підготовкою в м. Кривий Ріг Дніпропетровська область, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бордунова І.О., посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дозвільні документи, що були видані спадкодавцю, підтверджують правомірність збудування спірного спадкового майна.

Апелянт посилається на те, що до 05 серпня 1992 року вимоги законодавства, що діяли на час смерті спадкодавця, не передбачали процедуру введення майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1995 року, є технічній паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Смерть батька позивачки настала після завершення будівництва спірного гаражу, єдиним документом, що засвідчує факт завершення будівництва, є технічний паспорт на спірний гараж, який виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Що стосується присвоєння адреси або номеру гаражу та відомостей про право користування земельною ділянкою спадкодавця, дана інформація міститься у дозвільних документах органів місцевого самоврядування, які вказують місце розташування, не позначаючи конкретної адреси та номеру гаражу, при цьому містять ознаки ідентифікації, а саме використання земельної ділянки обмеженої парканом Суворовського училища, овочесховища і наявними капітальними гаражами та знаходиться біля в`їзду до Криворізького комбінату комунальних підприємств для розширення існуючих гаражів.

Звертаючись до суду з позовом позивачка не посилалась на те, що у неї та її батька не зберігалось правовстановлюючого документа на спірний гараж, а посилалась на відсутність зареєстрованого речового права на спадкове нерухоме майно, що не передбачало необхідності його витребування.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Бордунову І.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 17300 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.12.

Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 14 серпня 1981 року уклав шлюб з ОСОБА_4 , після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_6 », актовий запис № 756 (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , 05 вересня 1991 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвано, актовий запис № 472. Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишилось « ОСОБА_6 » (а.с.14).

Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , ОСОБА_8 21 жовтня 1994 року уклав шлюб з ОСОБА_7 , після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_9 », актовий запис № 899 (а.с.15).

Відповідно до листа архітектурно-планувального управління виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів від 11 серпня 1988 року № 4/5-386, головне управління архітектури та містобудування вважає за можливе використання земельної ділянки обмеженої парканом Суворовського училища, овочесховищем та існуючими капітальними гаражами, та розташована навпроти в`їзду до Криворізького комбінату комунальних підприємств для розширення існуючих гаражів (а.с.16).

Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 1988 року № 314 ОСОБА_5 дозволено будівництво гаражу на ділянці обмеженої парканом Суворовського училища, овочесховищем навпроти в`їзду до Криворізького комбінату комунального підприємства (а.с.17).

Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 1989 року № 413 дозволено переоформити виділеного рішенням виконкому № 314 від 30 вересня 1988 року земельної ділянки для будівництва гаража в районі Криворізького комбінату комунальних підприємств із побудованим фундаментом з учасника ДРА ОСОБА_5 на батька дружини ОСОБА_2 (а.с.18)

13 лютого 2024 року постановою державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж після смерті свого батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відсутністю у спадкодавця права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна (а.с.20).

Згідно технічного паспорту на гараж (машино-місце) № б/н, виготовлений 15 січня 2021 року ФОП ОСОБА_10 на замовлення ОСОБА_1 , гараж, що розташований по АДРЕСА_1 збудований в 1991 році. Адреси та номеру гаражу не зазначено (а.с.21-27).

Звітом про оцінку майна гаражу б/н, що розташований по АДРЕСА_1 на замовлення позивача, визначено оціночну вартість гаражу літера «А» розміром 9,30х7,00 м., загальною площею 56,6 кв.м., побудованого у 1988 році, у розмірі 82 250 грн (а.с.28-33).

Відповідно до спадкової справи № 506-97 заведеної після померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що з заявами про видачу свідоцтва про спадщину на спадкове майно автомобіль ГАЗ 2410, державний номер НОМЕР_6 , після смерті ОСОБА_2 , звертались його донька ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_3 (а.с.40-47).

Державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В. 19 липня 1998 року видані свідоцтва про право спадщину за законом на 1/2 частку частину зазначеного автомобіля спадкоємцям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, позивач посилалася на те, що ОСОБА_2 мав права на гараж, загальною площею 56,6 кв. м., розміром 7,0*9,30 м., який розташований на вулиці Ярослава Мудрого біля Криворізького ліцею-інтернату з посиленою військовою підготовкою в м. Кривий Ріг Дніпропетровська область, правовстановлюючий документ на спадкове майно (гараж) відсутній. Позивач вважає, що спадкодавець набув право власності на гараж, але відсутнє зареєстрованое речове право на спадкове нерухоме майно.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що відсутність адреси у гаражу, або кадастрового номеру земельної ділянки, на якій він знаходиться, зробить неможливим виконання рішення суду, тому подання позову є передчасним та не відповідає принципу процесуальної економії. Крім того, з технічного паспорту та схеми розташування гаражу вбачається, що гараж дійсно розташований на території військового ліцею-інтернату, але не має номеру та не має плану земельної ділянки, прив`язки до місцевості або до сусідніх будівель. Отже позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, з яких можливо було б встановити власника або користувача земельної ділянки, на якій розташований гараж.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленомустаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до листа архітектурно-планувального управління виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів від 11 серпня 1988 року № 4/5-386, головне управління архітектури та містобудування вважає за можливе використання земельної ділянки обмеженої парканом Суворовського училища, овочесховищем та існуючими капітальними гаражами, та розташована навпроти в`їзду до Криворізького комбінату комунальних підприємств для розширення існуючих гаражів (а.с.16).

Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 1988 року № 314 ОСОБА_5 дозволено будівництво гаражу на ділянці обмеженої парканом Суворовського училища, овочесховищем навпроти в`їзду до Криворізького комбінату комунального підприємства (а.с.17).

Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 1989 року № 413 дозволено переоформити виділеного рішенням виконкому № 314 від 30 вересня 1988 року земельної ділянки для будівництва гаража в районі Криворізького комбінату комунальних підприємств із побудованим фундаментом з учасника ДРА ОСОБА_5 на батька дружини ОСОБА_2 (а.с.18).

Згідно технічного паспорту на гараж (машино-місце) № б/н, гараж, що розташований по АДРЕСА_1 збудований в 1991 році. Адреси та номеру гаражу не зазначено (а.с.21-27).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що спірний гараж було побудовано в 1991 році, на підставі дозвільних документів, при цьому діючий на той час Цивільний Кодекс УРСР, в редакції 1963 року, не передбачав здійснення державної реєстрації належного нерухомого майна.

Є необхідним зазначити, що Закон або підзаконні нормативні акти не визначали порядок проведення реєстрації прав на нерухоме майно до 07 лютого 2002 року, дати набрання чинності «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно». Цивільний Кодекс Української РСР (1963 року), не містив норми, яка передбачала виникнення права власності на нерухоме майно після реєстрації такого права.

Натомість, у відповідності до ст. 100 ЦК УРСР (1963 року) в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Поняття права власності, об`єкти, які можуть належати на праві власності, дістали чіткого визнання згідно Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року, відповідно до ст. 13 якого об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартир, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого виробничого призначення.

Слід зауважити, що будівельні норми, державні стандарти, норми і правила як комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують розробку і реалізацію містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів, покладено у правове коло Законом України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року № 2780-XII.

Норми, які встановлювали порядок та умови надання дозволів на виконання робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, реставрації та капітального ремонту об`єктів будівництва введено державними будівельними нормами ДБН А 3.1 2-93.

У суду відсутні підстави вбачати невідповідність спірного об`єкта вимогам безпечної експлуатації.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що інформація про право користування земельною ділянкою спадкодавця, міститься у дозвільних документах органів місцевого самоврядування, які вказують місце розташування спірного гаражу, не позначаючи конкретної адреси та номеру гаражу, при цьому містять ознаки ідентифікації, а саме використання земельної ділянки обмеженої парканом Суворовського училища, овочесховища і наявними капітальними гаражами та знаходиться біля в`їзду до Криворізького комбінату комунальних підприємств для розширення існуючих гаражів.

У відповідності до ст. 87 ЗК Української РСР (1970 року) земельні ділянки для житлового, промислового та іншого капітального будівництва надаються державним підприємствам, організаціям і установам, а також житлово-будівельним кооперативам та окремими громадянам для індивідуального житлового будівництва у безстрокове користування за рішенням виконавчого комітету міської ради депутатів трудящих у відповідності з генеральним планом розвитку і забудови міста.

Відповідачем не заперечується право власності спадкодавця на спірний гараж і не надано суду доказів на підтвердження неправомірності листа архітектурно-планувального управління виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів від 11 серпня 1988 року № 4/5-386, головне управління архітектури та містобудування, яким останнє вважає за можливе використання земельної ділянки обмеженої парканом Суворовського училища, овочесховищем та існуючими капітальними гаражами, та розташована навпроти в`їзду до Криворізького комбінату комунальних підприємств для розширення існуючих гаражів.

Оскільки право спадкоємця є порушеним внаслідок невизнання такого права, колегія суддів вважає необхідним застосовувати положення ст. 392 ЦК України, яка визначає можливість власника майна пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням по справі нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бордунова Ірина Олегівна, задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на гараж, загальною площею 56,6 кв. м., розміром 7,0*9,30 м., який розташований на вулиці Ярослава Мудрого біля Криворізького ліцею-інтернату з посиленою військовою підготовкою в м. Кривий Ріг Дніпропетровська область, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: