Провадження № 2/161/4207/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Мазура Д.Г.,

секретаря судового засідання Дручок О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Луцького міськрайонного суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» про захист порушених трудових прав звільненого працівника,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» про захист порушених трудових прав звільненого працівника.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 09.12.2022 до 28.03.2025 працював у в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» на посаді оператора заправних станцій АЗС №4. 28.02.2025 позивача звільнено з роботи, згідно ч.1 статті 36 КЗпП України. При звільненні відповідач не провів розрахунок та не виплатив заборгованість із заробітної плати за період з грудня 2024 по лютий 2025.

За таких обставин позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» на його користь заборгованості із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 грудня 2024 по 28 лютого 2025 в розмірі 36 336, 11 грн., грошову компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 1272, 89 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з першого дня затримки по день ухвалення судом рішення, та визначену судом суму заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з відрахуванням суми податків і зборів.

Водночас, 14 липня 2025 на адресу суду від позивача ОСОБА_1 , надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій останній просить:

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» на його користь грошову компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 1 506, 83 грн.;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» на його користь грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10 325, 90;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з першого дня затримки по день ухвалення судом рішення у розмірі 24 226, 15 грн.

Процесуальні дії у справі, заяви, та клопотання учасників справи.

19 червня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26 червня 2025 на адресу суду від представника відповідача ТОВ «Волинь-Паливо», Чишій Ю.В. надійшла заява на виконання вимоги ухвали від 19.06.2025 про витребування доказів.

14 липня 2025 на адресу суду від позивача ОСОБА_1 , надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримує з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просить їх задовільнити в повному обсязі.

Відповідач в силу вимог ст. 128 ЦПК України, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Згідно витягу з трудової книжки, позивач працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» з 09.12.2022 та був звільнений 28.03.2025, на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін.

Відповідно до копії наказу № 133-к/в виданого 31 березня 2025, з ОСОБА_1 , припинено трудовий контракт, останній звільнений за згодою сторін.

З особового рахунку працівника ОСОБА_1 виданого ТОВ «Волинь-Паливо» вбачається, що у відповідача перед позивачем заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2024 по березень 2025 становить 39 180, 46 грн. На час розгляду справи судом заборгованість не виплачена.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.

Суд, дослідивши наявні письмові докази приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 94, ч.1 ст.115 КЗпП України розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що в день звільнення належні позивачу суми не були виплачені повністю.

Відповідач, на виконання ухвали суду від 19 червня 2025 надав документи щодо розміру заборгованості, підтвердив, що заборгованість із заробітної плани складає 39 180, 46 грн.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Згідно ч.2 ст.117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Суду належить вирішити питання про розмір відшкодування позивачу за час затримки розрахунку.

Для визначення цього розміру необхідно визначити середньоденний заробіток, який належить розрахувати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 , пункту 8 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений 29.03.2025. Заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2024 по березень 2025 становить 39 180, 46 грн., яка не виплачена.

Однак, позивач зазначає, що заборгованість відповідача з виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.12.22024, по 28.02.2025 складає 36 336, 11 грн., (а саме: 13 131, 73 грн + 11 730, 27 грн + 11474, 11 грн = 36 336, 11 грн.). Щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за березень 2025 у розмірі 13 503, 94 грн. заперечує, у зв`язку з тим, що з 08.03.2025 останній перебував у відпустці строком 24 дні, без збереження заробітної плати.

Отже, вимога позивача про стягнення заборгованості із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.12.2024 по 28.02.2025 в сумі 36 336, 11 грн. підлягає задоволенню.

Щодо грошової компенсації частини заробітної плати у зв`язку порушенням термінів її виплати суд зазначає наступне.

Грошова компенсація частини заробітної плати у зв`язку порушенням термінів її виплати за грудень 2024 становить 657, 24 грн. (10111, 43 * 106, 5%/100% - 10111, 43 грн).

За даними Державної служби статистики України сукупний індекс споживчих цін (індекс інфляції) за період з січня 2025 року по червень 2025 року включно складає 106, 5 % (1,012*1,008*1,015*1,007*1,013*1,008)*100% = 106, 5%.

Грошова компенсація частини заробітної плати у зв`язку порушенням термінів її виплати за січень 2025 становить 469, 68 грн. ( 9032, 31 * 105, 2%/100% - 9032, 31 грн).

За даними Державної служби статистики України сукупний індекс споживчих цін (індекс інфляції) за період з лютого 2025 року по травень 2025 року включно складає 105, 2 % (1,008*1,015*1,007*1,007*1,013*1,008)*100% = 105, 2%.

Грошова компенсація частини заробітної плати у зв`язку порушенням термінів її виплати за лютий 2025 становить 379, 91 грн. ( 8835, 06 * 104, 3%/100% - 8835, 06 грн).

За даними Державної служби статистики України сукупний індекс споживчих цін (індекс інфляції) за період з березня 2025 року по травень 2025 року включно складає 104, 3 % (1,015*1,007*1,013*1,008)*100% = 104, 3%.

Таким чином, грошова компенсація частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати становить 1 506, 83 грн.

Щодо стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, суд зазначає наступне.

Відповідно до копії наказу № 133-к/в про припинення трудового договору, компенсація за не використану відпустку за період з 01.01.2024 по 31.03.2025 становить 26 днів. Згідно копії особистого рахунку працівника, розмір середньої заробітної плати/середньоденного заробітку на 31.01.2025 становить 401, 00 грн., на 28.02.2025 становить 393, 29 грн. Враховуючи вищенаведене суд вважає правильним такий розрахунок (401, 00 грн + 393, 29 грн) / 2 = 397, 15 грн * 26 днів = 10 325, 90 грн. сума грошової компенсації за не використану відпустку.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові 25 січня 2023 року у справі № 757/37241/20-ц (провадження № 61-15667св21) зазначав, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 рок у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21).

Представником ТОВ «Волинь-Паливо» на виконання ухвали суду було надано розрахунок заборгованості із заробітної плати, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 та обраховано розмір середньої заробітної плати, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Судом встановлено, що 14.05.2025, ОСОБА_1 пред`явив письмову вимогу про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку ТОВ «Волинь-Паливо» отримало 15.05.2025.

Таким чином, 17 травня 2025 (останній день розрахунку при звільненні), 26 серпня 2025 (останній день перед ухваленням судом рішення), таким чином, травень 2025 становить 10 робочих днів, червень 2025 становить 21 робочих днів, липень 2025 становить 23 робочих днів, серпень 2025 становить 18 робочих днів.

Отже, сума середнього заробітку за вказаний період складає 30 900, 85 грн (391, 15 (середньоденний заробіток) *79 (кількість робочих днів) = 30 900, 85 грн).

Оскільки заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 30 900, 85 гривень, а відтак позов в цій частині підлягає також до задоволення.

Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у справі; судовий збір за подання позову у даній справі у розмірі 1 211, 20 гривень.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 2422,40 гривень.

Керуючись статтями 12, 76-81, 133, 137, 141, 268, 274-278, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 47,94,115,116,117,Кодексу законів про працю України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» про захист порушених трудових прав звільненого працівника задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» в користь ОСОБА_1 36 336 (тридцять шість тисяч триста тридцять шість гривень) 11 копійок заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з відрахуванням (утриманням із цієї суми) суми податків і зборів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» на користь ОСОБА_1 1 506 (одна тисяча п`ятсот шість) 83 копійок заборгованість по втраті частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати з відрахуванням (утриманням із цієї суми) суми податків і зборів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» в користь ОСОБА_1 10 325 (десять тисяч триста двадцять п`ять гривень) 90 копійок грошової компенсації за невикористану відпустку з відрахуванням (утриманням із цієї суми) суми податків і зборів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» в користь ОСОБА_1 30 900 (тридцять тисяч дев`ятсот гривень) 85 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з відрахуванням (утриманням із цієї суми) суми податків і зборів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять гривень) 20 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в частині присудження виплати заробітної плати за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення 01 вересня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо», , адреса: м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3, Волинська область.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Д.Г. Мазур