Справа № 199/5486/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі: головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Циганок К.С.,

за участю представника заявника (відповідача) ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2024 року по цивільній справі №199/5486/24 (провадження №2/199/2721/24) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра звернувся ОСОБА_3 через свого представника із вищевказаною заявою про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2024 року по цивільній справі №199/5486/24 (провадження №2/199/2721/24), за якою він є відповідачем. В обґрунтування своєї заяви вказаний відповідач послався на поважність причин своєї неявки в судові засідання з розгляду цивільної справи та не подання відзиву, оскільки судових повісток, ухвали про відкриття провадження у справі від суду не отримував, не був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. В якості другої обов`язкової підстави для скасування заочного рішення суду заявник послався на те, що сторони не перебували у шлюбних відносинах, сумісного життя між сторонами ніколи не було (сторони не проживали як одна сім`я, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету та обов`язків, їх відносини були нетривалими), відповідач ніколи не ухилявся від виховання спільної дитини сторін та її утримання, однак відповідача перешкоджає участі відповідача у житті дитини, відповідач завжди допомагав дочці матеріально грошима та речами. Послався відповідач і на те, що позивач з огляду на займану нею посаду, матеріальний стан здатна самостійно утримувати дитину, в той час як відповідач офіційно не працевлаштований, не має фінансової можливості утримувати позивача, має цивільну дружину та батьків похилого віку, яких утримує. Відтак, відповідач стверджує, що може платити аліменти на дитину лише в мінімально встановленому законом розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а на утримання позивача взагалі не в змозі платити аліменти через свій скрутний матеріальний стан (відсутність офіційного доходу). З викладених підстав відповідач просив скасувати вищевказане заочне рішення суду, а справу призначити до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник заявника (відповідача) вимоги заяви про перегляд заочного рішення суду підтримала, наполягала на задоволенні заяви в повному обсязі з викладених у ній підстав та обставин, вказавши, що між сторонами наявні неприязні відносини, наявність яких і стала підставою для звернення позивача до суду із позовом про стягнення аліментів.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення заперечувала, подала письмові заперечення, в яких послалась на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, не погодилась із аргументами відповідача про відсутність сумісного життя між сторонами, не спростовують наявність у сторін спільної дитини, яка має право на належне утримання від обох батьків. Також представник позивача вказала на те, що відповідач останні півтора роки самоусунувся від обов`язку з утримання дитини сторін. Хибними та недоведеними є твердження сторони відповідача про створення позивачем перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною, а також не впливають на обов`язок батька утримувати дитину, як і не має значення для вирішення спору сторін зі сплати аліментів на дитину та на позивача матеріальний стан позивача. Зазначила представник позивача, що позивач так само має батьків похилого віку та з проблемами зі здоров`ям, послалась представник і на відсутність будь-яких доказів вжиття відповдіачем будь-яких заходів щодо пошуку роботи, а свідоме непрацевлаштування відповідача та отримання неофіційних доходів не може бути підставою для звільнення від сплати аліментів. Недоведеним, за твердженнями представника позивача, є твердження відповідача про перебування на його утриманні цивільної дружини та батьків, зокрема через відсутність доходів останніх та з огляду на твердження відповідача про відсутність у нього роботи і доходів. Представник відповідача також послалась на недопустимість як доказів скріншотів переписки сторін, вказала на те, що згідно правових позицій судків касаційної інстанції не перебування сторін у шлюбі не підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання позивача, з якою проживає спільна дитина сторін до досягнення трирічного віку.

За таких обставин суд у відповідності до ст.287 ч.1 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд заяви по суті за наведеної явки учасників розгляду заяви.

Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали заяви про перегляд заочного рішення суду, а також цивільної справи №199/5486/24 (провадження №2/199/2721/24), суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра перебувала цивільна справа №199/5486/24 (провадження №2/199/2721/24) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за наслідками розгляду якої судом 03 жовтня 2025 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, а саме вирішено: стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з відповідача на користь та на утримання позивача аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 16 липня 2024 року і до досягнення спільною дитиною сторін трирічного віку.

Вищевказана цивільна справа після відкриття провадження у ній розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначалась до судового розгляду на 30 серпня 2024 року, 13 вересня 2024 року та 03 жовтня 2024 року, про що учасники справи сповіщались шляхом направлення на їх адресу судових повісток-повідомлень, а також публікацією на сайті Судової влади України відповідних оголошень про виклик, зокрема відповідача в судові засідання. Дані обставини підтверджуються копіями ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток, оголошень, розписки, протоколу судового засідання.

За змістом ст.ст.223, 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Положеннями ст.288 ЦПК України визначено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на момент проведення судового засідання у справі, в якому ухвалювалось заочне рішення, відповідач повідомлявся про розгляд справи судом всіма наявними в суду способами, однак в судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався. Разом з тим, посилання відповідача про його необізнаність про розгляд справи, неотримання повістки та ухвали суду про відкриття провадження у справі не є та не може єдиною та достатньою підставою для скасування заочного рішення суду. Необхідним є також доведення заявником (відповідачем) перед судом наявності доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, які, вочевидь, не були подані суду та про які суду не було відомо. Однак, дана обставина не була доведена відповідачем в тексті його заяви про перегляд заочного рішення суду, оскільки всі твердження цього відповідача щодо доказової бази, покладеної в основу заочного рішення суду, фактично зводяться лише або до переоцінки встановлених судом обставин спірних правовідносин та вже наявних у матеріалах справи доказів на предмет їх належності, допустимості та достатності, або до власного, відмінного від здійсненого судом, тлумачення/застосування відповдіачем норм права та правових висновків, в тому числі покладених в основу заочного розгляду справи.

Зокрема, твердження сторони відповідача про не перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, не проживання спільно, відсутність спільного господарства та бюджету у сторін, участь відповідача у матеріальному забезпеченні дитини до подання позову, наявність у позивача можливості самостійно утримувати спільну дитину сторін за змістом норм ст.ст.84, 91, 180, 181, 182 СК України не є тими обставинами та підставами, які звільняють відповідача від обов`язку утримувати спільну дитину сторін та/або унеможливлюють задоволення позовної вимоги позивача про стягнення на її утримання, як жінки/матері, з якою проживає спільна дитина сторін, аліментів.

Щодо тверджень сторони відповідача про відсутність у відповідача офіційного працевлаштування та доходу, а отже і відсутність фінансової можливості сплачувати аліменти на дитину у зазначеному в заочному рішенні суду розмірі, а аліментів на утримання позивача, з якою проживає дитина, взагалі, то суд такі твердження оцінює критично та не приймає до уваги. Така оцінка судом зазначених тверджень зумовлена суперечливістю мотивувань заяви про перегляд заочного рішення суду. Так, з одного боку сторона відповідача зазначає про відсутність у відповідача доходу та роботи, а з іншого про утримання відповідачем своєї цивільної дружини та двох непрацездатних батьків похилого віку із вадами здоров`я, а також вказує на активну участь відповідача у матеріальному забезпеченні дитини сторін до подання позову. Більш того, представник відповідача в судовому засіданні послалась на те, що відповідач дізнався про існування заочного рішення після арешту його банківського рахунку в рамках виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення суду. Відтак, твердження про матеріальну неспроможність відповідача сплачувати аліменти, визначені судом у формі частки від доходу, суд вважає недоведеними. Крім того, недоведеними є і твердження сторони відповідача про наявність на утриманні відповідача батьків, оскільки сама лише наявність батьків похилого віку ще не підтверджує їх утримання.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування заочного рішення суду, а відтак і про необхідність відмови у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.223, 258, 260, 261, 280, 284, 287, 288, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2024 року по цивільній справі №199/5486/24 (провадження №2/199/2721/24) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали складено 04 вересня 2025 року.

Суддя А.М. Авраменко