ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/821/1422/25Головуючий по 1 інстанції
Справа № 711/3441/25 Категорія: 331500000 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Гончар Н.І.,

секретар: Широкова Г.К.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

заінтересована особа ОСОБА_3 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Ракоїд Людмила Вячеславівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ракоїд Людмили Вячеславівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 травня 2025 року (у складі судді Кондрацької Н.М.) в справі за заявою ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , 2010 року народження, звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заяви зазначала, що відносно неї та її доньки, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , чиниться постійний психологічний тиск та погрози з боку співмешканця сестри чоловіка ОСОБА_3 , який не перебуває з сестрою чоловіка в зареєстрованому шлюбі, не прописаний в квартирі, однак має постійне місце проживання за вказаною адресою.

ОСОБА_3 неодноразово влаштовував сварки та лаявся в присутності доньки заявниці, через що остання має безліч страхів.

Також заявниця вказувала, що 02.12.2024 зверталася до кризового центру за психологічною допомогою для себе та своєї доньки. Причиною звернення є конфліктні ситуації, які виникають з родичами чоловіка. Дві родини проживають разом в одній квартирі. Перебуваючи вдома, ОСОБА_2 відчуває скутість, тривогу, страх. Після того, як стала свідком деструктивної поведінки з боку родичів батька, іноді страждає від проявів панічної атаки. Також ОСОБА_2 скаржиться на прискорене серцебиття, запаморочення, стиснення у грудях, хиткість у ногах. В ході роботи були надані психологічні рекомендації для стабілізації емоційного стану, техніки самодопомоги під час панічних атак.

Відповідно до листа Черкаського міського центру соціальних служб від 03.03.2025 фахівці Центру неодноразово проводили роботу з родиною, щодо ситуації домашнього насильства, а саме в серпні 2024 року та січні 2025 року. Під час останньої взаємодії фахівцями Центру було складено акт оцінки потреб сім`ї № 31 від 23.01.2025. Відповідно до критеріїв визначення типу складності даний випадок класифікований як випадок середньої складності. Основними чинниками та ознаками, що спричиняють складні життєві обставини в родині, було визначено домашнє насильство з боку тітки дітей ОСОБА_4 та її співмешканця ОСОБА_3 . Довготривалий вплив цих факторів може мати негативний вплив на психоемоційний стан членів сім`ї. Під час взаємодії з родиною надано соціально?психологічну допомогу, зокрема, проаналізовано життєву ситуацію, визначено основні проблеми та ймовірні шляхи їх розв`язання.

Також заявниця вказувала, що ОСОБА_3 неодноразово визнавали винним за ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП та притягували до адміністративної відповідальності.

Просила видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки: заборонити наближатися на відстань меншу ніж 50 м. до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та неповнолітньої дитини ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 , та до інших місць їхнього відвідування.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.05.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , відмовлено.

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що заявницею не доведена наявність реальних ризиків продовження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо неї та її неповнолітньої дитини, а також того, що домашнє насильство має систематичний характер, оскільки конфлікт між сторонами виник у період з червня 2024 року з приводу користування нерухомим майном (квартирою), крім того, ОСОБА_1 вже зверталась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 , однак їй було відмовлено. Підстав для заборони ОСОБА_3 перебувати у квартирі, яка належить його співмешканці та її братові на праві спільної часткової власності, суд не вбачав та дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ракоїд Л.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.05.2025 та винести нове, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

В обґрунтування зазначає, що оскаржуване рішення постановлене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_3 безпідставно перешкоджає нормальному побуту ОСОБА_1 та створює конфліктні ситуації, а також словесно принижує честь та гідність неповнолітньої ОСОБА_2 , висловлюючи на її адресу різного роду образи.

Також вважає, що задоволення заяви про видачу обмежувального припису зумовить тимчасове обмеження кривдника ОСОБА_3 права користування квартири та у повній мірі відповідатиме меті забезпечення безпеки заявниці та її доньки.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника ОСОБА_1 та її представника адвоката Ракоїд Л.В., заінтересовану особу ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, як постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26.09.2019 у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17.06.2020 у справі № 509/2131/18, провадження № 61?271св19; від 23.12.2020 у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24.02.2021 у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 09.02.2022 у справі № 607/10853/21, провадження № 61?20491св21, від 09.03.2023 року у справі № 711/3693/22 провадження № 61?13257св22.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

В статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 10.08.2010, батьками ОСОБА_2 , 2010 року народження, є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , (а.с. 16).

Заявниця ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживає її неповнолітня донька ОСОБА_2 .

Також за вказаною адресою проживає без реєстрації ОСОБА_3 (дане не заперечуєтеся учасниками справи).

Рішенням Придніпровського районного суду від 28.09.2010 у справі № 2-5411/2010 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 визначено такий порядок користування квартирою АДРЕСА_2 : ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (заявниця у даній справі), ОСОБА_2 виділяється у користування кімната АДРЕСА_3 ; ОСОБА_5 кімната АДРЕСА_4 ; ОСОБА_4 , ОСОБА_6 кімната № 7 та 8,3 кв.м.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 належить по 1/3 вказаної квартири на праві приватної власності.

З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2024 виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 , постраждала особа ОСОБА_1 (а.с. 11).

Також 04.02.2025 виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 , постраждала особа ОСОБА_3 (а.с. 43).

Постановами Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16.12.2024 та 21.10.2024 ОСОБА_3 визнано винним за ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

У матеріалах справи міститься висновок психолога від 28.02.2025 щодо перебігу психологічної роботи з неповнолітньою ОСОБА_2 , відповідно до якого вбачається, що остання перебуваючи вдома постійно відчуває тривогу, іноді має прояви панічної атаки. Дівчина потребує психотерапевтичної допомоги.

Згідно з наданої копії висновку ГО «ДЕСЯТЕ КВІТНЯ» ОСОБА_1 рекомендоване уникнення стресових ситуацій та дистанціювання від кривдника ОСОБА_3 як джерела травмування.

ОСОБА_1 , звертаючись з заявою про видачу обмежувального припису, як у своїх інтересах, так і в інтересах неповнолітньої доньки, вважає, що щодо них вчиняється фізичне та психологічне насилля з боку ОСОБА_3 .

Разом з тим, в суді першої інстанції було оглянуто відеозаписи з камер спостереження, на яких зафіксовано пересування чоловіка по кухні, голоси людей у квартирі. Також на одному із записів вбачається перебування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на кухні, де ОСОБА_1 вмикає кухонну витяжку, а ОСОБА_3 її вимикає, вподальшому ОСОБА_2 вмикає кухонну витяжку і тримає її увімкненою для постійної роботи, також ОСОБА_1 підходить та закриває вікно, яке було відчинено ОСОБА_3 .

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у справах за заявою про видачу обмежувального припису неприязні стосунки, наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою не можуть бути підставою для задоволення заяви про винесення обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 522/22472/21); факт звернення заявника до правоохоронних органів стосовно неправомірних дій кривдника відносно нього не підтверджує факт вчинення останнім психологічного насильства щодо дітей, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (постанова Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 607/18523/21).

Апеляційний суд погоджується з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції про те, що надані ОСОБА_1 копії висновків психологів не можуть вважатись доказами, якими підтверджується факт вчинення домашнього насильства, оскільки у них фактично викладені пояснення заявниці та її доньки, передумови їх психологічного стану, які виникли в процесі життя, констатація думок, опис поведінки, суб`єктивна точка зору на ситуацію.

Також суд першої інстанції обґрунтовано відхилив надані заявницею фотознімки та відеозаписи з камер відеоспостереження, оскільки з них не вбачається заподіяння ОСОБА_3 будь-якої шкоди заявниці та її неповнолітній доньці.

Колегія суддів зазначає, що сам лише факт неприязних стосунків, конфліктів між сім`ями які проживають в одній квартирі та відчуття дискомфорту, не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Також слід зазначити, що доказів того, що після притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, останній не змінив свою поведінку та продовжує вчиняти щодо ОСОБА_1 дії, які мають ознаки домашнього насильства, що має регулярний та постійний характер, яке загрожує її фізичному здоров`ю або завдає шкоди її психологічному здоров`ю, починаючи від 16.12.2024 і до ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, заявниця суду не надала.

Отже, враховуючи викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 чинить насильство над ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 .

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ракоїд Людмили Вячеславівни залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 травня 2025 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2025 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Н.І. Гончар