ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7414/25 Справа № 215/178/25 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м .Кривий РІг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.А., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа Міністерство оборони України

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою представника заінтересовано особи Міністерства оборони України на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року, ухвалене суддею Коноваленком М.І. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 08 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В

У січні 2025 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Лушпенко Д.С. звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В обґрунтування позову посилався на те, що заявниця з 2015 році перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 до 2018 року, коли даний шлюб було розірвано але відносини між ними збереглися та з березня 2022 року стали проживати разом як чоловік та дружина. Проживаючи разом на протязі 2022 - 2024 років, обидва офіційно працюючи, вели спільне господарство. 22.08.2024 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації але не втрачали зв`язок спілкуючись за допомогою мобільного телефону та намагалися через застосунок ДІЯ зареєструвати шлюб але не встигали оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув при виконанні бойового завдання, про що її письмово сповістив командир військової частини. Після доставляння тіла ОСОБА_2 до м.Кривого Рогу вона організувала та провела поховання останнього. Для отримання нею одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з березня 2022 року по день смерті ОСОБА_2 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 було задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з березня 2022 року по день смерті ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням від 08.07.2025 Тернівський районний суд доповнив рішення від 07.05.2025 року вказівкою, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом не перебуваючи в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі в період часу з березня 2022 року по листопад 2024 включно.

Рішення суду по суті заяви обґрунтовано тим, що надані заявницею докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, і в своїй сукупності підтверджують факт проживання заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу за зазначений у заяві період.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник Міністерства оборони України Андрієнко К.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.05.2025, а заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

За доводами апеляційної скарги рішення судом першої інстанції прийнято з неповним з`ясуванням і за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення місцевого суду і прийняття нового рішення про відмову в заяві ОСОБА_1 .

В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду представник Міністерства оборони України посилається на те, що на його думку заявницею не надано достатніх доказів щоб встановити факт її проживання із ОСОБА_2 як чоловіком і жінкою без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав і обов`язків.

Заявник посилається, що суд першої інстанції не врахував положення ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України, оскільки законодавством України передбачено, що право на отримання щомісячного грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця має його дружина (чоловік) в розумінні СК України, тому вважає, що рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу не буде вважатися належною підставою визначати особу, щодо якої встановлено цю обставину, як «дружина (чоловік)».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції витребувано докази з Тернівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району у Дніпропетровській області, а саме про відсутність актового запису про шлюб відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 28.02.2022 по 22.11.2024.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 . ОСОБА_4 підтвердили факт спільного проживання та сумісного ведення домогосподарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 2022 року по день загибелі ОСОБА_2 .

Факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільнрого господарства заявниці з ОСОБА_2 суд встановив також дослідивши надані заявницею докази, а саме: свідоцтвом про шлюб від 09.09.2015 (копія - а.с.5), свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05.01.20218 (копія а.с.6) актом з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з підписами сусідів допитаних в залі судового засідання з яких слідує, що заявниця з березня 2022 року проживала з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , однією сім`єю, вели спільне господарство (а.с.7), видатковими накладними на придбання ОСОБА_2 побутових предметів за адресою АДРЕСА_2 у період червень листопад 2023 року (а.с.8.9), роздруківкою листування в месенджерах зі змісту якого вбачається намагання заявниці та ОСОБА_2 подати заяву про укладання шлюбу через за стосунок «ДІЯ», та щоденне їх спілкування (а.с.17-54), свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 02.12.2024 ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , сповіщенням сім`ї на ім`я заявниці про загибель ОСОБА_2 при виконанні бойового завдання (а.с.56 57) актом, яким підтверджено витрати заявниці на поховання (а.с.58 70).

Представником заінтресованої особи Міністерства оборони України не спростовано жодного цих доказів.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що надані заявницею докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, і у своїй сукупності підтверджують факт проживання заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні матеріалів справи, доказів, наданих суду першої інстанції та відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 5 частини другої ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з підпунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим, нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Схожі правові позиції неодноразово висловлювались Верховним Судом, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16, від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19, від 27.03.2025 року у справі № 127/10809/23.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приписами статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 2022 року ОСОБА_2 фактично проживав без реєстрації з ОСОБА_1 , що підтверджується актом від 02.01.2025, який ніким не спростований.

Також судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що факт спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до його смерті в листопаді 2024 року однією сім`єю підтверджується також показами допитаних у судовому засіданні свідків, які підтвердили проживання заявниці з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки та ведення спільного господарства.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки заявницею підтверджено належними, достатніми та переконливими доказами факт її спільного проживання з ОСОБА_2 у період з 2022року по листопад 2024 року однією сім`єю, як подружжя без реєстрації шлюбу.

Також суд правильно зазначив, що встановлення такого факту має юридичне значення для заявниці оскільки надає їй можливість скористатись правами та соціальним захистом передбачених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та відсутні підстави вважати, що існує спір про право між заявницею та заінтересованими особами.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто місцевий суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують факт, що має юридичне значення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2025 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 03 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: