справа № 570/2034/25
провадження № 2/570/1333/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Брусніка І.А,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Китовської Л.Г.,

секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, технічної документації із землеустрою та припинення державної реєстрації права власності на земельні ділянки,

у с т а н о в и в:

оскільки державні акт на право власності на земельні ділянки відповідача 1 - ОСОБА_2 виданий на підставі неіснуючого рішення відповідача 2 - Городоцької сільської ради Рівненського району Рвненської області, позивач у поданій до суду 01 травня 2025 року позовній заяві просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Городоцької сільської ради Рівненського району від 26 березня 2004 року №315 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га, цільового призначення для будівництва житлового будинку та господарських споруд, та земельної ділянки площею 0,082 га, цільового призначення для ведення особистого селянського господарства;

- визнати нечинною та незаконною технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2 , жительки с.Карпилівка Рівненського району від 2004 року;

- визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку серія ЯА №036048 від 06.12.2004, земельна ділянка площею 0,083 га, кадастровий номер земельної ділянки 56 041 0009, цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, та серія ЯА №036049 від 06.12.2004, земельна ділянка площею 0,249 га, кадастровий номер земельної ділянки 56 041 0008, цільового призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

- скасувати в Державному земельному кадастрі записи про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровим номером 56 041 0009 та номером 56 041 0008;

- стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Відповідач Городоцька сільська рада подала відзив, у якому позовні вимоги не визнала, стверджує, що право позивача не порушене. Вказує, що договір дарування, який був врахований сільською радою при розгляді питання про передачу земельних ділянок ОСОБА_2 , був чинним, що підтверджувало наявність нерухомого майна у відповідача ОСОБА_2 , а також на її право безоплатно приватизувати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства відповідно до норм безоплатної приватизації земельних ділянок, передбачених ст.121 ЗК України. Вважає, що оскаржуване рішення Городоцької сільської ради від 26 березня 2004 року №315 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» прийняте в межах повноважень та у визначений чинним законодавством спосіб. Стверджує, що посилання позивача на те, що вказані ділянки за рішенням сільської ради від 26 березня 2004 року №315 перебували у користуванні її чоловіка і вона не може оформити спадщину, є надуманими та спростовуються матеріалами справи. Крім того, звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 звернулася до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки про зазначені у відзиві обставини їй було відомо ще з 2006 року. Просить у задоволенні позову відмовити.

03 червня 2025 року через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача адвокат Іван Бруснік зазначає, що відповідач - Городоцька сільська рада у відзиві не спростувала наявності порушень законодавства при затвердженні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2 . Стверджує, що відповідач жодним чином не обгрунтував причин розбіжностей в рішенні Городоцької сільської ради №315 від 26.03.2004, факту відсутності запису у земельно-кадастровій книзі №616, що за ОСОБА_2 обліковується земельна ділянка площею 0,332 га. та факту відсутності рішення сесії за №273 від 25.12.2003. Вважає, що на момент прийняття вищевказаного рішення у відповідача Городоцької сільської ради були відсутні підстави для передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,332 га. Просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Учасники справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Треті особи до суду не з`явилися.

ОСОБА_3 заяв про розгляд справи у її відсутність не подавала.

Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області у поданій до суду заяві просить розглянути справу у відсутність їхнього представника та прийняти законне і обгрунтоване рішення.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, можливість розгляду справи по суті у відсутність третіх осіб, відсутність необхідності заслуховувати особисті пояснення третіх осіб з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, вважає, що можливо розглянути справу у їх відсутність.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить їх задоволити.

Представник позивача адвокат Іван Бруснік, підтримуючи вимоги та аргументацю свого довірителя, стверджує, що позов підставний та підлягає до задоволення. Вважає, що оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 виданий органом місцевого самоврядування на підставі неіснуючого рішення про передачу земельної ділянки у власність, тобто без достатніх на те законних підстав, а тому повинен бути визнаний судом недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, підтримала подані до суду 21.05.2025 року письмові заперечення. Зазначає, що 16.11.1992 батько подарував їй будинок АДРЕСА_1 , тому згідно із законом їй перейшли його земельні ділянки 0,25 га під забудову та 0,082 га для ведення особистого селянського господарства. Пояснює, що земельні ділянки приватизовані нею згідно з вимогами закону з усіма наданими необхідними документами, з вказаним місцем локації, погоджені з відділом містобудування України, з Держземкомом України. Вказує, що спірні земельні ділянки з 14.12.2004 належать її доньці ОСОБА_3 на підставі договору дарування. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача Городоцької сільської ради адвокат Лілія Китовська позов не визнає, оскільки оспорюване рішення Городоцької сільської ради від 26.03.2004 №315 прав позивача не порушує, так як жодним чином не впливає на її права, прийняте у межах повноважень та в порядку і спосіб, визначений законом.

Суд встановив такі обставини

26 березня 2004 року рішенням Городоцької сільської ради №315 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», передано у приватну власність серед інших громадян: ОСОБА_4 - 0,25 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд та 0,30 га для ведення особистого селянського господарства; ОСОБА_2 - 0,25 та для будівництва житлового будинку та господарських споруд та 0,082 га для ведення особистого селянського господарства.

При винесенні зазначеного рішення сільською радою на користь ОСОБА_2 врахований договір дарування житлового будинку від 16.11.1992 №154, відповідно до якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 належний йому на праві особистої власності будинок, що знаходиться в с.Карпилівка Рівненського району Рівненської області, житлова площа якого становила 16,9 кв.м.

31 серпня 2004 року в присутності голови Городоцької сільської ради та суміжних землевласників обстежені та погоджені межі земельної ділянки на плані, про що складений протокол.

За заявою ОСОБА_2 . Приватне підприємство фірма "Рельєф" розробило технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,332 га.

25 жовтня 2004 року протоколом узгоджувальної комісії встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_2 на плані від Б,Г до В,Д, яка проходить по суміжності із землями ОСОБА_4 по суходолу у північно-західному напрямку, по суходолу у змінних напрямках загальною протяжністю 116,58 м в присутності представників в натурі встановлена вірно.

26 листопада 2004 року рішенням Городоцької сільської ради №422 "Про затвердження протоколу земельної комісії" затверджений протокол земельної узгоджувальної комісії від 26.10.2004 щодо поділу земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства №1375 земельна ділянка площею 0,332 га не має обмежень та обтяжень містобудівного характеру, відділ погоджує надання вказаних земель в установленому законодавством порядку.

Згідно з висновком №4606-П Рівненський районний відділ земельних ресурсів погоджує передачу земельних ділянок у власність ОСОБА_2 загальною площею 0,332 га на території Городоцької сільської ради. Згідно з Українського класифікатора прав обмеженого користування чужою земельною ділянкою (сервітути) затвердженого Держкомземом України від 24.04.1998 №14-1-7/1205, прав третіх осіб та обмеження землевпорядного характеру на використання земельних ділянок відсутні.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №036048 від 06.12.2004 ОСОБА_2 на підставі рішення Городоцької сільської ради від 26.03.2004 №315 є власником земельної ділянки площею 0,083 га, кадастровий номер земельної ділянки 56 041 0009, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Також відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії серії ЯА №036049 від 06.12.2004, ОСОБА_2 на підставі рішення Городоцької сільської ради від 26.03.2004 №315 є власником земельної ділянки площею 0,249 га, кадастровий номер земельної ділянки 56 041 0008, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належав на праві приватної власності ОСОБА_2 /свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.11.2004 виконавчого комітету Городоцької сільської ради/.

14 грудня 2004 року державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецькою В.В. посвідчений договір дарування, згідно з яким ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла у дар безоплатно житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , житловою площею 72,0 кв.м.

Суд застосовує такі норми права

Згідно з ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Ст.152 Земельного кодексу України передбачає, що держава забезпечує громадяна та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов?язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.3 ст.152 3К України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

г) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Ч.1 ст.155 ЗК У встановлює, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону /ч.1,2 ст.319 ЦК України/. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).

Суд дійшов таких висновків

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України однією із підстав для звільнення від доказування є обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов?язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов?язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. Суть предиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того самого питання між тими самими сторонами.

Предиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; ??у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі.

Так, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2008 року у справі №2-430/08 за позовом ОСОБА_4 (чоловіка позивача) до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на житловий будинок, яке набрало законної сили, суд встановив, що "у господарстві ОСОБА_5 станом на 1976 рік був старий будинок приблизно 1961 року побудови, де проживали його дружина ОСОБА_6 , яка померла у 1991 році, сам ОСОБА_5 , який єдиний прийняв спадщину після її смерті, позивач ( ОСОБА_4 ), його дружина ( ОСОБА_1 ) та з народження їх двоє дітей: 1976 р.н. та 1982 p.н.

Згідно з свідоцтвом про забудову садиби в сільських населених пунктах ОСОБА_7 - матері сторін ( ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ) виділена земельна ділянка під забудову площею 0,07 га на підставі протоколу №6 засідання правління колгоспу ім.22-го з?їзду КПРС с.Городок Рівненського району Рівненської області від 06 травня 1976 року, рішення Городоцької сільської ради від 29 травня 1976 року. Забудова була дозволена рішенням виконкому Рівненської районної ради від 08.12.1976 року №515 за типовим проектом №10, забудовник зобов`язувався знести старий будинок після побудови нового.

Знесення старого будинку не відбулося і тому відповідно до записів погосподарської книги за 1983-1985 роки у господарстві ОСОБА_5 зі складом сім`ї його та дружини рахувалося два житлові будинки: 1958 року побудови (загальною площею 32 кв.м.) та 1979 року побудови (загальною площею 64 кв.м.). У новому будинку стала проживати сім?я - ОСОБА_4 , що сторонами не заперечувалося і згодом його номер став 60. 16 листопада 1992 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , жилою площею 16.9 кв.м., який належав дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 07.07.1998. Вказання повної адреси будинку, зокрема АДРЕСА_1 було внесено пізніше і належним чином застережене, чого не заперечувала ні ОСОБА_2 , ні свідок ОСОБА_8 - секретар Городоцької сільської ради, яка і посвідчувала даний договір, і виникло тому, що на час укладення даного договору тілько розпочиналося присвоєння поштової адреси, а відсутність повної адреси перешкоджала відповідачу зареєструвати даний договір у РОБТІ, що нею було зроблено 24 грудня 1992 року."

Крім того, постановою Рівненського міського суду від 04 грудня 2013 року (справа № 1715/15178/12) за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Городоцької сільської рали Рівненського району Рівненської області, Городоцького сільського голови, виконавчого комітету Городоцької сільської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про поновлення строку, скасування рішення суб?єкта владних повноважень та визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди, були встановлені та дослідженні такі обставини.

Так, ОСОБА_4 і його сестра - ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З матеріалів інвентарної справи вбачалося, що ще за свого життя, 16.11.1992 ОСОБА_5 подарував належний йому житловий будинок в АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_2 . Інших об?єктів нерухомого майна, в тому числі незавершених будівництвом, які б могли входити до складу спадкового майна на момент смерті ОСОБА_5 не існувало, що підтверджувалося матеріалами інвентарної справи.

Суд встановив, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , на момент смерті ОСОБА_5 не був спадковим майном, а належав на праві приватної власності ОСОБА_2 за договором дарування від 16.11.1992.

Суд у вищезазначеній постанові посилається на обставини, встановлені постановою Рівненського районного суду від 23.10.2006 у справі №2-а-54/2006, що ОСОБА_4 не заперечував, що його сестра ОСОБА_2 відкрито користується будинком батька та присадибною ділянкою. Він не заперечував і того, що з 1994 року його сестра розпочала будівельні роботи у цьому будинку. Після смерті батька 15.11.2000 ОСОБА_2 продовжувала відкрито користуватися будинком та земельною ділянкою. Також ОСОБА_2 і надалі продовжила будівельні роботи, і позивач ОСОБА_4 спостерігав за їх проведенням. Отже, ОСОБА_4 ще на той час знав про дії своєї сестри ОСОБА_2 щодо володіння, користування, розпорядження зазначеним житловим будинком, погоджувався з такими діями і не оспорював їх у встановленому законом порядку.

Однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76,77 ЦПК України). Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається на учасників справи. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Дослідивши та проаналізувавши всі наявні у матеріалах справи докази, суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 правомірно, у встановленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку площею 0,083 га з кадастровим номером 56 041 0009 та на земельну ділянку площею 0,249 га з кадастровим номером 56 041 0008.

Суд також не встановив, а сторона позивача не довела, що рішення Городоцької сільської ради №315 від 26.03.2004 в частині про передачу земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_2 не відповідає вимогам чинного законодавства, що дало б підстави для його скасування, визнання недійсними державних актів та скасування записів щодо державної реєстрації в Державному земельному кадастрі.

Щодо долучення стороною позивача копії висновку судової почеркознавчої експертизи від 08.04.2021 №СЕ-19/103-21/2478-ПЧ, проведеної у кримінальному провадженні №0000145, то висновок судового експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд встановив, що 17 серпня 2023 року ухвалою Рівненського апеляційного суду ухвала слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 22 червня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову від 12.06.2023 року про закриття кримінального провадження №0000145, внесеного в ЄРДР 03.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.1 ст.190 КК України, залишена без змін. З огляду на зміст та призначення висновку експерта, передумови та мету його отримання, висновок експерта формувався для кримінального провадження №0000145, цьому доказу під час вирішення питання щодо закриття кримінального провадження надана відповідна оцінка у сукупності з іншими доказами.

Щодо наявності розбіжностей у тексті рішення Городоцької сільської ради від 26.03.2004 №315, яке міститься у технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2 , та те, яке знаходиться в архівній установі.

Суд звертає увагу, що згідно з поясненнями сільського голови Городоцької сільської ради у згаданій вище технічній документації міститься скорочений варіант загального рішення сільської ради від 26.03.2004 №315, яке стосувалось земельних ділянок для передачі у власність будівництва житлового будинку та господарських споруд 44 громадянам. Така практика видачі рішень сільськими радами в скороченому варіанті є поширеною серед органів місцевого самоврядування і не порушує будь-яких інтересів.

Суд погоджується з твердженнями сторони відповідача, що формування рішень сільської ради громадянам, яким виділялись земельні ділянки, в скороченому варіанті ніяк не вносить зміни у загальне рішення сільської ради із додатками, оскільки як в загальному рішенні, так і в скороченому його варіанті площа земельної ділянки виділеної саме ОСОБА_2 збігається повністю, а саме 0,332 га, з них 0,25 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд та 0,082 га для ведення особистого селянського господарства.

За таких підстав, покликання представника позивача, що державні акти на земельні ділянки, видані органом місцевого самоврядування на підставі неіснуючого рішення про передачу земельної ділянки у власність, не знайшли свого підтвердження під час розгляду цивільної справи та спростовуються вищезазначеними доказами, а тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Городоцької сільської ради Рівненського району від 26 березня 2004 року №315 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельних ділянок задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про визнання нечиною та незаконною технічної документації із землеустрою, визнання недійсними державних актів та скасування в Державному земельному кадастрі записів про державну реєстрацію земельних ділянок, то вони є похідними від вказаних вище вимог та, з урахуванням вищевикладеного, підстави для їх задоволення також відсутні.

Крім цього у зв`язку з відмовою у позові по суті суд не розглядає питання про пропуск позивачем строку позовної давності.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв"язку з відмовою в позові понесені судові витрати залишаються на стороні, яка їх понесла.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у цивільному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, технічної документації із землеустрою та припинення державної реєстрації права власності на земельні ділянки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Городоцька сільська рада Рівненського району Рівненської області, , місцезнаходження: вул.Шевченка,4 с.Городок Рівненського району Рівненської області.

Третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, , місцезнаходження: вул.Київська,10, м.Рівне.

Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Кушнір Н.В.