Справа № 991/9022/25
Провадження № 2-з/991/34/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м.Київ

Вищий антикорупційний суд колегією в складі:

головуючої судді Задорожної Л.І.,

суддів Шкодіна Я.В., Федорова О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ярмолюк М.І.,

представника позивача прокурора Кохна В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Вищого антикорупційного суду заяву представника позивача - Держави Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури прокурора Кохна В.О. про забезпечення позову про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави,

встановив:

03.09.2025 Держава Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури звернулась до Вищого антикорупційного суду з позовом до ОСОБА_1 , як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та ОСОБА_2 про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2025 зазначену позовну заяву передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючої судді Задорожної Л.І., суддів Шкодіна Я.В. та Федорова О.В. (далі Суд).

Одночасно з пред`явленням позовної заяви до суду подано заяву про забезпечення позову.

І. Обґрунтування заяви про забезпечення позову

Прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до суду подано позовну заяву з такими вимогами:

1) визнати необґрунтованими активи на суму 8 046 215 грн, а саме:

- частину активу у розмірі 213 174,00 грн, які були використані для придбання транспортного засобу «Toyota Avensis», 2013 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 (об`єкт № 1), вартістю на дату набуття 322 350 грн;

- грошові кошти у розмірі 1 103 011,00 грн, які були використані для придбання транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», 2019 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 (об`єкт № 2), вартістю на дату набуття 1 103 011,00 грн;

- грошові кошти у розмірі 496 989,00 грн, які були отримані як прибуток від відчуження транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», 2019 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 ;

- грошові кошти у розмірі 412 290,00 грн, які були використані для придбання транспортного засобу «Audi А8», 2008 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 (об`єкт № 3), вартістю на дату набуття 412 290,00 грн;

- грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн, які були використані для формування грошового активу, відомості про який зазначено у розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2021 рік (об`єкт № 4);

- частину активу у розмірі 1 894 596,00 грн, які були використані для придбання транспортного засобу «BMW Х5», 2022 року випуску, VIN-код: НОМЕР_4 (об`єкт № 5), вартістю на дату набуття 3 400 000 грн;

- транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», 2024 року випуску, VIN-код: НОМЕР_5 (об`єкт № 6), вартістю на дату набуття 1 872 294,00 грн;

- грошові кошти у розмірі 305 000,00 грн, які були використані для формування грошового активу, відомості про який зазначено у розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2024 рік (об`єкт № 7);

- частину активу - у розмірі 905 690,00 грн, які були використані для придбання транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado 150», 2021 року випуску, VIN-код: НОМЕР_6 (об`єкт № 8), вартістю на дату набуття 1 619 850 грн;

- частину активу - у розмірі 593 201,00 грн, які були використані для придбання транспортного засобу «Audi Q8», 2021 року випуску, VIN-код: НОМЕР_7 (об`єкт № 9), вартістю на дату набуття 3 216 208,00 грн.

2) стягнути в дохід держави:

2.1. з ОСОБА_1 :

- грошові кошти у розмірі 213 174,00 грн, які були використані для придбання активу - «Toyota Avensis», 2013 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , вартістю на дату набуття 322 350 грн;

- грошові кошти у розмірі 1 103 011,00 грн, які були використані для придбання активу - «Volkswagen Tiguan», 2019 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 , вартістю на дату набуття 1 103 011,00 грн;

- грошові кошти у розмірі 496 989,00 грн, які були отримані як прибуток від відчуження активу - транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», 2019 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 ;

- грошові кошти у розмірі 412 290,00 грн, які були використані для придбання активу - «Audi А8», 2008 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , вартістю на дату набуття 412 290,00 грн;

- грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн, які були використані для формування грошового активу, відомості про який зазначено у розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2021 рік;

- грошові кошти у розмірі 1 894 596,00 грн, які були використані для придбання активу - «BMW Х5», 2022 року випуску, VIN-код: НОМЕР_4 , вартістю на дату набуття 3 400 000 грн;

- грошові кошти у розмірі 305 000,00 грн, які були використані для формування грошового активу, відомості про який зазначено у розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2024 рік;

- грошові кошти у розмірі 905 690,00 грн, які були використані для придбання активу - «Toyota Land Cruiser Prado 150», 2021 року випуску, VIN-код: НОМЕР_6 , вартістю на дату набуття 1 619 850 грн;

- грошові кошти у розмірі 593 201,00 грн, які були використані для придбання активу - «Audi Q8», 2021 року випуску, VIN-код: НОМЕР_7 , вартістю на дату набуття 3 216 208,00 грн;

2.2. з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

- транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», 2024 року випуску, VIN-код: НОМЕР_5 , вартістю на дату набуття 1 872 294,00 грн.

Позивач стверджує, що ОСОБА_1 , обіймаючи посади у територіальних органах Державної екологічної інспекції, тобто будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, особисто, а також через члена своєї родини дружину ОСОБА_2 , впродовж 2019 2024 років набув у власність активи, щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість (об`єкти № 1-9), загальною вартістю 7 549 226 грн.

У подальшому, здійснивши право розпорядження об`єктом № 2, набутого дружиною ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ними отримано дохід від відчуження вказаного активу у розмірі 496 989 грн, яка дорівнює сумі різниці між вартістю набуття ОСОБА_1 та його дружиною об`єкту рухомого майна та вартістю його продажу.

Таким чином, загальна сума позовних вимог становить 8 046 215 грн.

Можливість набуття ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 зазначених вище активів (їх частини) за рахунок законних доходів викликає у Позивача сумніви, зокрема, з урахуванням їх майнового стану, доходів, що були ними отримані, а також наявними у їх розпорядженні грошовими активами.

У заяві про забезпечення позову Позивач просить накласти арешт на належні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 активи, що є предметом спору (об`єкт № 6), а також інші активи, що їм належать, враховуючи факт неможливості накладення арешту на грошові активи та грошові кошти, що були використані для придбання активів (їх частин), що є предметом спору (об`єкти № 1-5, 7-9), посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Водночас, згідно з положеннями п. 1-1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, можливим є накладення арешту на актив, який є предметом спору, та інші об`єкти рухомого і нерухомого майна, що на праві власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме:

- транспортний засіб Volkswagen Tiguan, 2024 року випуску, VIN-код: НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_8 (вартістю на дату набуття 1 872 294,00 грн);

- транспортний засіб Ford Mondeo, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_9 , державний номерний знак НОМЕР_10 (вартістю на дату набуття 556 600 грн);

- машино-місце № 5а у підземній автостоянці з приміщеннями автосервісного пункту та критою автостоянкою, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 42 000 грн);

- 1/3 частки квартири, площею 63,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (вартістю 3 739 629,72 грн);

- квартиру АДРЕСА_3 (вартістю 450 000 грн).

Такий захід забезпечення позову, на думку Позивача, буде найменш обтяжливим для Відповідачів та дозволить забезпечити виконання позову в майбутньому (у випадку його задоволення).

ІІ. Порядок розгляду заяви про забезпечення позову

Заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, чи на інші активи відповідача, які відповідають вартості оспорюваних активів, розглядається судом не пізніше трьох днів з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Суд може прийняти рішення про розгляд такої заяви без повідомлення відповідача, у разі якщо позивач у заяві наведе у достатньому обсязі дані про те, що внаслідок такого повідомлення ефективність заходу забезпечення позову може бути поставлена під загрозу (ч. 5 ст. 153 ЦПК України).

У заяві про забезпечення позову Позивач просить здійснювати розгляд цієї заяви без повідомлення Відповідачів. Така позиція обґрунтована тим, що повідомлення Відповідачів про розгляд заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави поставить під загрозу ефективність заходу забезпечення позову як такого. Відповідач ОСОБА_1 впродовж тривалого часу був особою, уповноваженою на виконання функцій держави, добре обізнаний з вимогами антикорупційного законодавства, у зв`язку з чим він та його дружина можуть передбачити наслідки визнання активів необґрунтованими. Ці обставини дають підстави вважати, що у разі повідомлення Відповідачів про дату та час розгляду заяви про забезпечення позову, останні можуть вжити заходів щодо їх відчуження на користь інших осіб, з метою збереження активів, що, своєю чергою, може поставити під загрозу ефективність заходу забезпечення позову. У заяві також викладені обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_1 , набуваючи активи у власність, розпоряджається ними та відчужує за допомогою третіх осіб.

Суд погоджується з доводами Позивача, що повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд заяви про забезпечення позову може поставити під загрозу ефективність відповідного заходу, оскільки існують реальні ризики відчуження активів, законність набуття яких наразі оспорюється. Повідомлення про розгляд такої заяви могло б надати останнім час для вчинення дій, спрямованих на ускладнення або унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, що, своєю чергою, суперечить завданням цивільного судочинства та меті розгляду справ про визнання активів необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави.

Зазначені висновки стали підставою для ухвалення Судом рішення про розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є Відповідачами у справі, з метою забезпечення ефективного судового розгляду та запобігання можливим діям, що можуть перешкодити виконанню судового рішення (у разі його постановлення).

Присутній у судовому засіданні прокурор Кохно В.О. підтримав заявлені у заяві про забезпечення позову вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що у межах кримінального провадження, досудове розслідування якого здійснюється Державним бюро розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, накладено арешт на об`єкти нерухомості, зокрема квартиру, частину квартири та паркомісце, зазначені у заяві, тоді як на транспортні засоби арешт не накладався.

Пояснив, що у зв`язку з поданням до суду позовної заяви на суму 8 млн грн та встановленням факту реалізації частини активів, виникла необхідність накласти арешт на майно Відповідачів, а саме: транспортний засіб Volkswagen Tiguan, який є необґрунтованим активом, та інше майно: транспортний засіб Ford Mondeo, машиномісце, 1/3 частки квартири, розташованої у м. Макіївка Донецької області, а також квартиру, розташовану у с. Чайки Київській області. У зв`язку з наявністю інформації про заявлений позов існує ризик відчуження Відповідачами спірного майна, що зумовлює необхідність накладення на нього арешту. Хоча вартість цього майна не покриває повністю суму позову, воно є всім майном, зареєстрованим на Відповідачів. Оскільки, Відповідачі перебувають у шлюбі, у прохальній частині заяви було зазначено, що транспортні засоби належать їм на праві спільної сумісної власності, проте формально вони зареєстровані за ОСОБА_2 . Активи набувались з 2019 року, їх кількість є значною, і вони зазнавали трансформацій, що ним буде доводитися під час судового розгляду. Додав, що зазначена у поданій заяві вартість квартири у м. Макіївка була вказана помилково. Кримінальне провадження за ст. 368-5 КК України, предметом якого мали б бути ці активи, відсутнє.

ІІІ. Встановлені обставини, мотиви та оцінка суду

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та додані до неї матеріали, заслухавши пояснення прокурора, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 23, п. 2 ч. 1 ст. 152 та ч. 1 ст. 290 ЦПК України заява про забезпечення позову, подана одночасно з пред`явленням позову, надійшла від належного суб`єкта (прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, повноваження якого підтверджуються копією наказу заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора Клименка О.В. від 19.03.2024 за № 315ц) та підлягає розгляду Вищим антикорупційним судом.

Вичерпний перелік суб`єктів, до яких може бути пред`явлено позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, передбачений ч. 4 ст. 290 ЦПК України.

Відповідачами у цій справі відповідно до змісту поданої позовної заяви є:

- начальник Держекоінспекції у Донецькій області Головний державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Донецької області Євтухов Олександр Сергійович, призначений на посаду наказом Держекоінспекції від 02.09.2021 (до цього працював у територіальних органах Держекоінспекції з 2019 року), який є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, відповідно до положень пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», який набув у власність активи, щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість;

- ОСОБА_2 дружина ОСОБА_1 (сімейний статус якої підтверджується відомостями з декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), яка набула у власність активи, щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість.

Підстави для забезпечення позову та порядок розгляду заяви про забезпечення позову встановлені Главою 10 Розділу І ЦПК України.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу (постанова колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.12.2022 у справі № 760/34352/21).

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, мають бути наведені у достатньому обсязі дані, які дають змогу вважати активи необґрунтованими, а у заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на інші активи відповідача, які відповідають вартості активів, які є предметом спору, - також обґрунтування неможливості накладення арешту саме на оспорювані активи.

Зі змісту заяви про забезпечення позову та наданих до неї матеріалів вбачається, що вартість активів (їх частини), щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість, на дату їх набуття у власність складала:

транспортного засобу «Toyota Avensis» - 322 350 грн (об`єкт № 1), з яких грошові кошти у розмірі 213 174 грн не підтверджені законними доходами особи; транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», 2019 року випуску 1 103 011,00 грн (об`єкт № 2); транспортного засобу «Audi А8» - 412 290,00 грн (об`єкт № 3); грошовий актив у розмірі 250 000,00 грн (об`єкт № 4); транспортний засіб «BMW Х5» - 3 400 000 грн (об`єкт № 5), з яких грошові кошти у розмірі 1 894 596,00 грн не підтверджені законними доходами особи; транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», 2024 року випуску - 1 872 294,00 грн (об`єкт № 6); грошовий актив у розмірі 305 000,00 грн (об`єкт № 7); транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado 150» - 1 619 850 грн (об`єкт № 8), з яких грошові кошти у розмірі 905 690,00 грн не підтверджені законними доходами особи; транспортний засіб «Audi Q8» - 3 216 208,00 грн (об`єкт № 9), з яких грошові кошти у розмірі 593 201,00 грн не підтверджені законними доходами особи.

Вартість частини об`єктів рухомого майна визначена з врахуванням приписів ч. 3 ст. 290 ЦПК України (у разі набуття активів, щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість, безоплатно чи за ціною, нижчою за мінімальну ринкову, для визначення їх вартості застосовується мінімальна ринкова вартість таких або аналогічних активів на дату їх набуття).

За твердженнями Позивача, зазначені вище активи (їх частини) не могли бути набуті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність за рахунок законних доходів. Такий висновок зроблений на підставі аналізу інформації, зокрема щодо: отриманих ними доходів, що відображені у щорічних деклараціях ОСОБА_1 як особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, Державному реєстрі фізичних осіб платників податків (1), руху грошових коштів на банківських рахунках, відкритих на їх ім`я (2), доходів, отриманих від відчуження транспортних засобів (3), а також документально підтверджених витрат (4) за період 01.01.2019 31.12.2024.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 та його дружина не мали фінансової можливості понести витрати на придбання об`єктів рухомого майна та акумулювання грошових активів, мова про які йде вище, з законних доходів.

Також, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали дохід від відчуження активу, щодо якого порушується питання про його необґрунтованість (сума, що становить різницю між вартістю його набуття, визначеною з врахуванням приписів ч. 3 ст. 290 ЦПК України, та вартістю продажу активу), а саме транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», 2019 року випуску (об`єкт № 2), у розмірі 496 989,00 грн.

Суд звертає увагу, що питання необґрунтованості активів та інших вимог Позивача вирішуватимуться виключно за результатами розгляду справи згідно з положенням ст. 291 ЦПК України.

У ході розгляду заяви про забезпечення позову встановлено, що право власності на актив, щодо якого порушується питання про його необґрунтованість та який не був відчужений на користь інших осіб, а саме: транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», 2024 року випуску, VIN-код: НОМЕР_5 , зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 , що підтверджується реєстраційною карткою транспортного засобу.

Враховуючи необхідність дослідження всіх обставин набуття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 активів, щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість (об`єктів рухомого майна та грошових активів), а також ризик їх відчуження, Суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову щодо активу може призвести до унеможливлення виконання рішення суду (у разі задоволення позовної заяви).

Позов забезпечується шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави (п. 1-1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 292 ЦПК України у разі неможливості звернення стягнення на активи, визнані необґрунтованими, на відповідача покладається обов`язок сплатити вартість таких активів або стягнення звертається на інші активи відповідача, які відповідають вартості необґрунтованих активів.

У судовому засіданні прокурор повідомив, що зазначені у заяві активи, щодо яких йде мова про їх необґрунтованість, окрім транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», 2024 року випуску, були реалізовані подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте у їх власності перебувають інші активи, які не є предметом спору, однак, з огляду на їх вартість, можуть частково забезпечити заявлені позовні вимоги та виконання судового рішення (у разі задоволення позову).

Як вже раніше зазначалось Судом, вартість об`єктів рухомого майна, щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість (з врахуванням приписів ч. 3 ст. 290 ЦПК України), становить 7 549 226 грн, а розмір доходів, отриманих від реалізації одного активу, 496 989,00 грн. Тобто, загальна вартість необґрунтованих активів, що підлягатиме стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у разі задоволення позовних вимог, становитиме 8 046 215 грн.

У заяві про забезпечення позову Позивач, крім транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», 2024 року випуску, просить накласти арешт також на інші активи, а саме: машино-місце № НОМЕР_11 а у підземній автостоянці з приміщеннями автосервісного пункту та критою автостоянкою, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (1); 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 , транспортний засіб Ford Mondeo, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_9 , державний номерний знак НОМЕР_10 (4).

Вказані активи на праві власності належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується реєстраційними картками транспортних засобів та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка № 442015183 від 03.09.2025).

Сукупна вартість об`єктів № 1, 3-5 становить 2 920 894 грн. У судовому засіданні прокурор пояснив, що вартість квартири, розташованої у м. Макіївка Донецької області, не вдалося встановити з наявних у розпорядженні документів, а також у зв`язку з неможливістю отримання інших документів через тимчасову окупацію зазначеного населеного пункту з 2014 року. Вартість кожного об`єкта окремо підтверджується договорами купівлі-продажу нерухомого майна, долученими до заяви про забезпечення позову, а також матеріалами, наявними у позовній заяві. Як зазначив прокурор у судовому засіданні, у ході перевірки державних реєстрів права власності не виявлено іншого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та на яке може бути накладено арешт.

Отже, Суд вважає наявними підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на інші активи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з огляду на те, що їх вартість не перевищує суми заявлених позовних вимог, а також існує ризик їх відчуження, що може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Вирішуючи подану заяву, Суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, Суд у рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини», оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п. 195).

Отже, накладення арешту не має на меті позбавити особу належного їй на праві власності майна, а лише тимчасово обмежити її право розпоряджатись ним на певний час до вирішення судом спору по суті. Такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки спірні та інші активи залишаються у їх володінні та користуванні.

Суд зауважує, що арешт майна не є перешкодою для реалізації права користування таким майном, оскільки заборона на користування майном є окремим видом забезпечення позову, передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, який у цьому випадку не розглядається.

Підстав для зустрічного забезпечення відповідно до положення ч. 1 ст. 154 ЦПК України Суд не вбачає, оскільки власники майна не обмежуються у праві володіння та користування ним та, як наслідок, збитки, пов`язані з забезпеченням позову, відсутні.

На підставі викладеного, Суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову у повному обсязі та накладення арешту на майно, що на праві власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 149-150, 153 ЦПК України, суд

постановив:

1.Заяву про забезпечення позову про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави - задовольнити.

2.Накласти арешт на майно, що на праві власності належить:

1) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_12 , а саме:

-машино-місце № 5а у підземній автостоянці з приміщеннями автосервісного пункту та критою автостоянкою, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

-1/3 частки квартири, площею 63,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

-квартиру АДРЕСА_3 .

2) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_13 , а саме:

-транспортний засіб Volkswagen Tiguan, 2024 року випуску, VIN-код: НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_8 ;

-транспортний засіб Ford Mondeo, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_9 , державний номерний знак НОМЕР_10 .

3. Арешт накладається без заборони користування майном.

4. Копію ухвали про забезпечення позову надіслати прокурору, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також відповідним державним органам для виконання.

5. Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

6. Строк пред`явлення ухвали до виконання - три місяці.

Стягувачем на підставі цієї ухвали є Держава Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (, адреса: 01135, м. Київ, вул. Ісаакяна, 17),

а боржниками:

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_12 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , адреса проживання: АДРЕСА_7 );

ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_13 ; адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_7 ).

7. Ухвала про забезпечення позову може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

8. Роз`яснити, що згідно зі статтею 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи.

9. Повний текст ухвали складено 09.09.2025.

Головуюча суддя: Л.І. Задорожна

Судді: Я.В. Шкодін

О.В. Федоров