Справа № 127/9535/25
Провадження 2/127/2088/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Левченко А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши в підготовчому засіданні клопотання позивача про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Через підсистему ЄСІТС Електронний суд 01.09.2025 надійшло клопотання позивача про витребування доказів. Клопотання мотивовано тим, що 05 серпня 2025 представник Відповідача направила в якості доказу у справі Постанову приватного нотаріуса Майструк В.І. про відмову у вчиненні нотаріальних дій вих. № 56/02-31 від 20.06.2025р., якою ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок і земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із наявністю арешту спадкового майна. Відповідач був у повному обсязі обізнаний про стан майна, яке він прийняв у спадщину, так як він виступав у справі № 127/27292/22 в якості правонаступника ОСОБА_5 . Право власності у Відповідача на спірне майно виникло на підставі заповіту ОСОБА_5 , яка, у свою чергу, отримала це майно на підставі заповіту ОСОБА_6 й незаконного рішення суду апеляційної інстанції, яке було скасоване постановою касаційної інстанції. Тому цим обставинам суд повинен надати належну оцінку. У листопаді 2022 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до позивача, у якому просила розірвати Договір довічного утримання. 21 грудня 2022 року приватний нотаріус Майструк В.І. посвідчила заповіт ОСОБА_6 , зареєстрований у реєстрі за № 1905 на користь ОСОБА_5 . ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і саме із цією подією законодавець пов`язує такий юридичний факт, як відкриття спадщини. Отже, ОСОБА_6 , ні на момент складання заповіту на користь ОСОБА_5 , ні на момент своєї смерті не мала права розпоряджатись спірним майном, а у ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини не існувало підстав для спадкування і вона не мала права розпоряджатися спірним нерухомим майном і складати заповіт на користь Відповідача, так як його власником на той час була позивач, воно знаходилось під забороною відчуження і були відсутні будь-які судові акти, що скасовували б ці юридичні факти. Позивач вказує, що 28 травня 2024 року Вінницький апеляційний суд у справі № 127/27292/22 помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції. І ОСОБА_5 , і Відповідачу було відомо про те, що 31 травня 2024 року мною була подана касаційна скарга і що спір щодо майна продовжується. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла у лікарні і саме у цей же день приватний нотаріус Майструк В.І. видала їй Свідоцтва про право на спадщину за заповітом і щодо житлового будинку, і щодо земельної ділянки. Також звертає увагу суду на той факт, що у цих Свідоцтвах приватний нотаріус Майструк В.І. зазначила, що «…спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з:…., належного померлій (тобто ОСОБА_6 ) на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. 24 червня 2024р., індексний номер витягу:384105362». Проте, самого цього Витягу Відповідач не надав, що унеможливлює дослідження судом цих обставин. Того ж дня на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери 73799940 й 73800154 від 24.06.2024р., приватний нотаріус Майструк В.І. зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) й на земельну ділянку кадастровий номер :02:009:0199 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) за ОСОБА_5 . У цих свідоцтвах приватний нотаріус Майструк В.І., підставою для реєстрування права власності на спірні об`єкти нерухомості зазначила, зокрема, постанову Вінницького апеляційного суду у справі № 127/27292/22 від 28 травня 2024р. пров. № 22-ц/801/855/2024. Позивач вважає, що ОСОБА_5 отримала спадщину від ОСОБА_6 за заповітом на підставі заповіту, на який не мали права ні спадкодавець, ні спадкоємець, а також судового рішення Вінницького апеляційного суду від 28 травня 2024р. у справі № 127/27292/22, яке було скасовано 12 березня 2025р. Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, що також було добре відомо Відповідачу. Вказує, що у межах розгляду цієї справи є обов`язковим встановлення правомірності набуття Відповідачем права власності на спірне нерухоме майно, що можливо зробити виключно шляхом дослідження спадкової справи № 9/2023, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 й спадкової справи № 20/2024, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 . Оскільки посилання Відповідача на обставини щодо спадкових правовідносин відбулися лише під час підготовчого провадження, виникла потреба у витребуванні доказів не у межах строку встановленого законом. Просила прийняти подане клопотання та Витребувати у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І., яка є у цій справі третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, оригінали спадкової справи № 9/2023, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 , 1933 року народження й спадкової справи № 20/2024, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , 1941 року народження.

У судовому засіданні позивач підтримала подане клопотання та просила його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заявленого клопотання. Вказала, що відповідачем разом із відзивом подано копії свідоцтв на спадщину за заповітом, копії витягів про реєстрацію у спадковому реєстрі та інформацію з Державного реєстру речових прав. Витребувати докази, які вже фактично наявні у матеріалах справи вважає недоцільним. Також вказувала на пропущення строку позивачем для звернення до суду із клопотанням про витребування доказів.

Представник третьої особи щодо заявленого клопотання покладалась на розсуд суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Розглянувши зазначене клопотання, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

Водночас Верховний Суд у своїй постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 вказав, що застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Разом із цим, суд зважає на важливість подання кожною стороною процесу письмових заяв та доказів по суті справи, оскільки саме на підставі таких заяв та поданих доказів буде розглядатися справа по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 2-1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють контроль за організацією нотаріату, проводять перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні переліку додаткових послуг правового і технічного характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, та встановленні розмірів плати за їх надання державними нотаріусами; встановленні правил професійної етики нотаріусів.

Згідно з частини 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

На виконання зазначених норм Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 затверджено «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі - Порядок).

Разом із цим пунктом 1.2 Розділу 10 Порядку визначено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Відповідно до пункту 2.1 Розділу 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Згідно з Розділом 10 Порядку нотаріусом при заведенні спадкової справи та підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину здійснюється ряд інших перевірок, зокрема щодо кола спадкоємців, складу спадщини тощо. Відомості про результати зазначених перевірок містяться в спадковій справі.

Суд погоджується із слушністю доводів позивача щодо того, що у спадкових справах, які він просить витребувати, містяться відомості про обставини, які підлягають доказуванню у цій справі, тобто витребовувані докази містять інформацію щодо предмета доказування та мають значення для розгляду справи.

Одночасно суд вважає, що доцільно та достатньо витребувати належним чином засвідчені копії спадкових справ, у зв`язку з чим клопотання позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 84, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання позивача про витребування доказів задовольнити частково.

Витребувати у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. завірену належним чином копію спадкової справи № 9/2023, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , 1933 року народження, завірену належним чином копію спадкової справи № 20/2024, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , 1941 року народження.

Витребувані документи надати до Вінницького міського суду Вінницької області до 30.09.2025.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 7 ст. 84 ЦПК України, особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя В. В. Горбатюк