ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1607/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/2786/21 Категорія: 307020000 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну черговості одержання права на спадкування, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування поданого позову зазначала, що позивач та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до дня його смерті. Зазначені особи проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємно піклувалися один про одного. Позивач та ОСОБА_3 спільно вели особисте селянське господарство на належних їм земельних ділянках. Кошти, отримані від реалізації сільськогосподарської продукції, були використані для добудови та капітального поліпшення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 та позивач не порушували питання поділу спільного майна, оскільки проживали у мирі та злагоді.

Позивач проживала з ОСОБА_3 у будинку, що належав їй, тоді як будинок по АДРЕСА_2 , за їхнім наміром, будувався для дітей. ОСОБА_3 власних дітей не мав, а позивач має сина та доньку, які є повнолітніми та проживають окремо. Покійний ОСОБА_3 ставився до дітей позивача як до власних, і їхнім спільним бажанням було, щоб у побудованому ними будинку в майбутньому проживала одна з їхніх дітей з сім`єю.

Останні роки життя ОСОБА_3 часто хворів. Позивач постійно перебувала поруч, надавала допомогу, займалася пошуком лікарів та вирішувала всі питання щодо організації та оплати лікування. Родичі покійного не виявляли жодного інтересу до його стану здоров`я. Після смерті ОСОБА_3 позивач організувала його поховання.

В подальшому позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Гавриленко І.І. було заведено спадкову справу. Влітку 2021 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя. На підтвердження факту спільного проживання було надано рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021, яким встановлено факт проживання позивача та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтв на підставі того, що вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем та, згідно з поданими документами, є спадкоємцем четвертої черги. Водночас, у матеріалах спадкової справи міститься заява про прийняття спадщини племінником померлого, відповідачем ОСОБА_1 , який є спадкоємцем другої черги за правом представлення.

Позивач наполягає, що відповідач ОСОБА_1 не підтримував зв`язок з покійним дядьком, не надавав допомоги під час хвороби та взагалі не брав участі в його житті. Його поява пов`язана виключно з наміром отримати спадщину. На противагу цьому, позивачка завжди була поруч із покійним, надавала йому всебічну підтримку як у повсякденному житті, так і під час хвороби.

З огляду на викладені обставини, позивачка вважає, що існують правові підстави для зміни черговості одержання права на спадкування. З посиланням на норми статті 1259 Цивільного кодексу України, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну черговості одержання права на спадкування, у якому просила суд:

- змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3 та надати позивачці ОСОБА_2 право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за правом представлення ОСОБА_1 ;

- стягнути із відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року позовну заяву задоволено.

Змінено черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та надати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за правом представлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані із розглядом справи, а саме: 908.00 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви.

Рішення суду мотивовано тим, що вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування та надання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги позивач обґрунтував тим, що спадкодавець через тяжку хворобу тривалий час перебував у безпорадному стані та потребував матеріального забезпечення і стороннього догляду, який вона йому надавала. На підтвердження цих доводів, позивач суду надав належні, допустимі та переконливі докази, які підтверджують здійснення позивачем піклування за спадкодавцем, що знаходився в безпорадному стані, яке полягало в постійному спілкуванні, забезпеченні лікарської допомоги, придбання та приготування продуктів харчування, побутової хімії, придбання ліків (тобто матеріальне забезпечення спадкодавця); надання іншої допомоги спадкодавцеві.

Також підтверджена тривалість зазначених дій, що стверджується вказаними записами з медичної картки починаючи з 2015 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вказавши, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, тому просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховані пояснення відповідача, що ОСОБА_3 до 2017 року працював комбайнером та трактористом ТОВ «Придніпровський Край», а звільнився лише в 2017 році. Останні три роки працював в сезонні роботи комбайнером та трактористом у приватного підприємця ОСОБА_4 та фермера ОСОБА_5 . Крім того, в судовому засіданні позивач не заперечувала, що після перенесеного інсульту в 2015 році, ОСОБА_3 працював.

Суд необґрунтовано взяв до уваги покази свідків тільки в частині хвороби та надання допомоги під час хвороби ОСОБА_3 , але проігнорував те, що всі свідки стверджували, що ОСОБА_3 , після хвороби працював на роботі, вдома будував, ремонтував та обробляв земельні ділянки, тобто фактично міг себе обслужити та не був у безпорадному стані.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що заперечення відповідача проти позовних вимог будуються лише на показах самого позивача та на власній його інтерпретації показів свідків. Інших доказів, в підтвердження своїх заперечень, відповідач суду не надав. Натомість позиція позивача підтверджується записами в медичній картці спадкодавця, висновком судово-медичної експертизи та показами свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 03.11.2020.

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Гавриленком І.І. заведена спадкова справа №61/2020, з якої вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли, шляхом звернення до нотаріуса із відповідними заявами, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_3 є рідним дядьком ОСОБА_1 , а оскільки мати ОСОБА_1 - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть виданим повторно (серії НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги за правом представлення відповідно до ст.ст. 1262, 1266 ЦК України.

Згідно з даними довідки, яка видана виконкомом Дмитрівської сільської ради від 09.11.2020р., №437, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті був постійним жителем села Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області і постійно проживав з ОСОБА_2 з 1993 року і до дня своєї смерті.

Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021 у справі № 695/2982/20 заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задоволено повністю. Встановлено, що ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживали однією сім`єю як чоловік і дружина по день смерті ОСОБА_3 .

Таким чином факт спільного проживання позивача із померлим ОСОБА_3 по дату його смерті встановлений рішенням суду, та на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Гавриленко І.І. від 20.07.2021 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2098 га з кадастровим номером :02:006:0022, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0638 га з кадастровим номером :02:006:0023, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,3014 га з кадастровим номером :02:006:0024, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0638 га з кадастровим номером :02:006:0025, розташованих по АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право власності на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2098 га з кадастровим номером :02:006:0022, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0638 га з кадастровим номером :02:006:0023, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,3014 га з кадастровим номером :02:006:0024, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0638 га з кадастровим номером :02:006:0025, розташованих по АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що заявник ОСОБА_2 претендує на спадщину як спадкоємець четвертої черги за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України (рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021 у справі № 695/2982/20 встановлено факт їх проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу по день смерті ОСОБА_3 ). У спадковій справі є заява про прийняття спадщини від племінника померлого: ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за законом другої черги за правом представлення відповідно до ст. ст. 1262, 1266 ЦК України (його мати та сестра померлого ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто до смерті брата). Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя (колишнього подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. ОСОБА_2 не є дружиною (колишньою дружиною) померлого ОСОБА_3 , а тому свідоцтва на половину спільного майна видати неможливо.

У суді першої інстанції були допитані ряд свідків, які надали наступні покази:

- свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні надала покази про те, що вона з позивачем проживають в одному селі та є сусідами. Позивач та ОСОБА_3 проживали разом близько 30 років та вели спільне господарство. Спірний будинок по АДРЕСА_1 належав батькам ОСОБА_3 .. Позивач разом з ОСОБА_3 доглядали за будинком, ремонтували його, планували, що в ньому буде проживати син позивача. Коли у ОСОБА_3 трапився інфаркт то його доглядала позивач із своїми дітьми, вони чергували біля нього по черзі і в лікарні і коли він був дома. ОСОБА_1 вона ніколи не бачила у будинку позивача, він не відвідував ОСОБА_3 , не допомагав його доглядати;

- свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні надав пояснення про те, що з 1990 року позивач і ОСОБА_3 проживали як чоловік і дружина до смерті останнього. Проживали у будинку позивача. По АДРЕСА_1 є два будинки: старий і новий. У новому будинку позивач із покійним проводили ремонтні роботи, оскільки планували, що у ньому буде жити син позивача із своєю сім`єю. Коли у ОСОБА_3 стався інсульт то за ним доглядала ОСОБА_2 , вона доглядала за ним у лікарні, а також дома. Також знає, що у ОСОБА_3 був інфаркт і позивач також доглядала його до дня його смерті. ОСОБА_1 він ніколи не бачив у гостях ОСОБА_3 та про те, що відповідач доглядав за ним йому не відомо;

- свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні надав пояснення про те, що він з покійним ОСОБА_3 разом навчалися та разом працювали. ОСОБА_3 за свого життя працював на різних роботах аж до своєї пенсії і навіть після того як вийшов на пенсію працював комбайнером у приватного підприємця. Після перенесеного інсульту та інфаркту він одужував і знову йшов працювати. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спілкувалися як родичі у 90-х роках, на похороні ОСОБА_3 він ОСОБА_1 не бачив;

- свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні надала пояснення про те, що вона дружила з матір`ю відповідача з 1975 року. Після того як ОСОБА_3 пішов у прийми до позивача, то тісно не спілкувались. На милицях ОСОБА_3 вона ніколи не бачила, вказує, що за свого життя ОСОБА_3 був дуже енергійною людиною, весь час працював аж до своєї смерті. Смерть ОСОБА_3 була раптовою. Як ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спілкувались їй невідомо, на похороні ОСОБА_3 вона ОСОБА_1 не бачила.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 3 ст. 1266 ЦК України визначено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Статтею 1259 ЦК України передбачено можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України).

Суд може задовольнити позов щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування за наявності сукупності таких обставин, встановлених у судовому порядку: 1) опікування над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне ставлення і спілкування, емоційна підтримка тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири тощо; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 13; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Зокрема, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження № 61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження

№ 61-380св21).

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 401/2614/17 (провадження № 61-14759св20), від 28 червня 2023 року в справі № 691/1559/18 (провадження № 61-1917св23)).

Відповідно до висновку експерта №02-01/1114 від 23.09.2024 року ОСОБА_3 02.03.2015 р. переніс гострий мозковий ішемічний інсульт. Наслідком даного захворювання став правобічний різко виражений геміпарез. З даним захворюванням ОСОБА_3 з 02.03.2015 р. і по час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , міг себе лише частково обслуговувати, потребував сторонньої допомоги, догляду, піклування.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс».

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Колегія суддів зауважує, що належними доказами, які можуть підтвердити безпорадний стан особи є саме висновки експертизи та відповідні медичні документи.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка довела наявність юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у неї виникло право на зміну черговості одержання права на спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України.

При цьому, судом першої інстанції встановлено в сукупності всі п`ять обставин, які мають бути враховані при зміні черговості права на спадкування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що ОСОБА_3 до останніх днів працював, будував, обробляв земельні ділянки. В підтвердження вказаних доводів посилається на покази свідків допитаних у суді першої інстанції.

Однак, в матеріалах справи міститься достатньо доказів того, що ОСОБА_3 за станом здоров`я, починаючи з 2015 року та до своєї смерті, потребував сторонньої допомоги, догляду та піклування, оскільки лише частково міг себе обслуговувати. Таку допомогу протягом тривалого часу, йому надавала позивач у справі ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції було правомірно враховано та надана оцінка записам, які містить карта профілактичного огляду №345 на ім`я ОСОБА_3 . У відповідності до якої, згідно із записом від 09.09.2015 року стан хворого середньої тяжкості, хворий не може самостійно рухатись, відмічається слабкість в правій частині тіла. Згідно із записом від 22.10.2016 року хворий не може тримати в правій руці речі, хворий самостійно себе не обслуговує. Відповідно до запису від 17.06.2018 року хворий самостійно не рухається, обслуговує себе частково. Згідно із записом від 19.11.2019 року хворий потребує стороннього догляду. Згідно запису за жовтень 2020 р. хворому рекомендовано стаціонар на дому, ліжковий режим.

З огляду на доведеність позовних вимог ОСОБА_2 та відсутності доведення належними доказами заперечення проти позову, колегія суддів вважає рішення першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2025 року.

Судді: