ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4556/25 Справа № 185/1652/25 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-5).

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди було передано до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська за територіальною підсудністю (а.с. 39-40).

Ухвала судді мотивована тим, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 червня 2024 року по справі №554/7669/21 дійшов висновку про те, що положення частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місяця проживання або перебування фізичної особи - позивача. Тому позови, наведені у частині третій статті 28 ЦПК України, не можуть пред`являтися за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого.

На вказане судове рішення, через підсистему Електронний суд, 26 лютого 2025 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та повернути справу для продовження розгляду до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.57-60).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час винесення ухвали про передачу справи до іншого суду, не в повному обсязі дослідив всі матеріали справи, не врахував фактичні обставини справи у зв`язку з чим, зробив помилковий висновок щодо направлення справи за підсудністю до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська. Оскільки позивач перебуває на обліку, як внутрішньо-переміщена особа, що підтверджується довідкою від 30 липня 2024 року № 1216- та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , то керуючись ч. 3 ст. 28 ЦПК України позовна заява була подана саме до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у зв`язку з фактичним місцем проживання позивача. ОСОБА_1 був змушений покинути своє зареєстроване місце проживання через обставини, які не залежали від нього та зареєстрував своє фактичне місце перебування, отримавши довідку внутрішньо переміщеної особи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Шахтобудівельна компанія» - Льовін А.Л. повністю не визнає подану позивачем апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та просить відмовити у її задоволенні.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду, яка входить до переліку ухвал суду, зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України, і апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали судді відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи справу до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, який розглядає справи, що були підсудні Димитровському міському суду Донецької області, згідно рішення ВРП від 29 серпня 2024 року, суд першої інстанції виходив з того, що місце реєстрації позивача, зареєстровано за адресою: Донецька область, м. Мирноград, а довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не підтверджує зареєстроване місце перебування.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Згідно копії довідки від 30 липня 2024 року № 1216- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

За пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі № 409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО (внутрішньо переміщена особа), то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 607/5535/22, провадження № 61-17499св23.

З огляду на викладене, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30 липня 2024 року засвідчує місце проживання позивача ОСОБА_1 у м. Павлограді, Дніпропетровської області.

Отже, ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за місцем свого фактичного проживання як внутрішньо переміщена особа.

Між тим, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про передачу справи до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, ухвала судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, та справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, питання щодо стягнення судових витрат апеляційним судом не вирішується.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року - скасувати, справу направити до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2025 року.

Судді: