ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 697/645/25
Провадження № 22-ц/821/1641/25
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Крикунов Олександр Володимирович,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 - адвоката Крикунова Олександра Володимировича на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2025 року(постановлену під головуванням судді Скирди Б.К. в приміщенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області ) про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

19 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

20 червня 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Крикунов О.В. звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з позивача ОСОБА_1 понесені відповідачем судові витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

В обгрунтування заяви зазначив, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2025 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Одночасно з ухваленням судового рішення не було вирішено питання розподілу судових витрат на професійну правову допомогу. Відповідач у першому судовому документі, який був поданий по суті справи в відзиві на позовну заяву зазначав орієнтовний розмір витрат, які очікує понести на професійну правову допомогу в сумі 20 000,00 грн. Отже, заява про розмір витрат на правову допомогу була внесена до відзиву на позовну заяву, що на підставі ст. 141 ЦПК України є підставою для відшкодування понесених стороною судових витрат. Рішення суду було прийнято 10.06.2025, останній день п`ятиденного строку на подання доказів понесених судових витрат спливає 15.06.2025. Вважає, що відповідач не пропустив останній день строку на подання доказів понесених судових витрат на професійну правову допомогу. Крім того, у відповідача з адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги з погодинним розміром оплати, тому відповідач з поважних причин не подав докази понесених судових витрат до виходу суду в нарадчу кімнату для прийняття рішення, оскільки акт виконаних робіт був підписаний між відповідачем та адвокатом після закінчення судового розгляду по фактично відпрацьованому часу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Крикунова О.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована, зокрема, тим, що стороною відповідача не було заявлено відповідну заяву чи клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу як в усній формі чи шляхом письмового звернення до закінчення судових дебатів.

У наданому до матеріалів справи відзиві сторона відповідача не просила стягнути з позивача судові витрати, лише в мотивувальній частині містилося посилання на орієнтовний розмір судових витрат, докази понесення яких будуть надані до виходу суду в нарадчу кімнату.

Посилаючись на ч. 8 ст. 141 ЦПК України, згідно якої у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду, суд дійшов висновку про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2025 року, представник ОСОБА_2 адвокат Крикунов О.В. подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи її прийнятою із порушенням норм процесуального права та при невідповідності висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25.07.2025, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга, зокрема мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що саме в першій заяві по суті спору, яку подав відповідач відзив на позовну заяву, відповідачем було зроблено заяву, що у зв`язку з розглядом справи, відповідач очікує понести витрати, пов`язані з надання послуг з професійної правової допомоги адвоката, орієнтовно на суму 20 000,00 грн і докази понесених судових витрат було подано саме протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення по суті справи.

Посилаючись на практику Верховного Суду у вирішенні питання розподілу витрат на правничу допомогу, вважає, що в даній справі відповідач зробив відповідну заяву у відзиві на позовну заяву, розмір витрат суд з`ясував у підготовчому засіданні і відповідачем було подано докази понесених судових витрат саме протягом п`яти днів з дня винесення рішення, тобто в строки, встановлені ст. 141 ЦПК України.

За даних обставин, закон не встановлює вимогу зробити заяву саме перед дебатами.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Залишаючи заяву про ухвалення додаткового рішення без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що стороною відповідача не було заявлено відповідну заяву про розподіл витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення , якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Ст. 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів цивільного судочинства) є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді; ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову; а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

За приписами ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/129 наведено правовий висновок про те, що «однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат».

Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У постанові від 18 березня 2024 року у справі № 459/2350/23 (провадження № 61-1802св24) Верховний Суд навів правовий висновок щодо застосування статті 134 ЦПК України про необхідність подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, зазначивши, що аналіз положень статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку, у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Надання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін «може відмовити», а не «відмовляє». Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Таким чином, хоча відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є правом суду, а не обов`язком, суд має враховувати конкретні обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. При цьому, слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, й після судових дебатів, але виключно за наявності сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Тобто, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує нонести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Отже, кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому за наведеними положеннями статті 134 ЦПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені.

За вказаних обставин, вирішення питання стосовно витрат, які заявники понесли у судах першої та апеляційної інстанцій, має вирішуватися з урахуванням положень частини другої статті 134 ЦПК України, а саме того, чи подавала особа відповідний розрахунок до цього суду.

Такий висновок суду міститься у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі № 680/935/20 і аналогічний висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 569/20104/21 (провадження № 61-8219св22).

У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 зазначено, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок про те, що «законодавцем визначено процесуальний наслідок незаявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту ухвалення рішення у справі. У такому випадку, суд залишає заяву сторони про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 520/8309/18 (адміністративне провадження № К/9901/17118/19), від 27 липня 2023 року у справі № 759/29344/21 (провадження № 61-4746св23).

Із матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву представник відповідачки адвокат Крикунов О.В. зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, становить 20 000,00 грн. Повний розрахунок витрат, договір з адвокатом та докази понесених витрат буде надано до виходу суду в нарадчу кімнату для прийняття рішення, тобто у відзиві на позовну заяву сторона відповідача заявила про намір подати докази фактичного понесення витрат на правничу допомогу до судових дебатів .

Рішення по суті у даній справі ухвалено 10 червня 2025 року.

Заяву про ухвалення додаткового рішення з доданими до неї доказами на підтвердження понесених судових витрат представник відповідачки подав до суду через засоби поштового зв`язку 14 червня 2025 року ( а.с 129-138), тобто в строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Із наведеного слідує, що сторона відповідача до закінчення судових дебатів заявила про стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, подавши попередній (орієнтовний) розрахунку суми витрат на правничу допомогу, які вона понесла, або які очікувала понести у зв`язку з розглядом справи, тобто виявила намір подати докази на підтвердження судових витрат та у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України подала докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу.

Суд першої інстанції не врахував вищевикладене та дійшов передчасного висновку про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, тому апеляційна скарга сторони відповідача підлягає до задоволення, а ухвала Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2025 року до скасування із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 270, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Крикунова Олександра Володимировича - задовольнити.

Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2025 року про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 04 вересня 2025 року/