ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 вересня 2025 року м. Чернівці

справа № 719/538/24

провадження 22-ц/822/612/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.Н.

секретар Бугай В.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 7 листопада 2024 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтовано наступним. 19.10.2023 ТОВ «Мілоан» та відповідач в електронній формі уклали договір про споживчий кредит № 100342740, відповідно до якого, ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Мілоан» кредит у розмірі 10 000 грн.

26.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та позивачем був укладений договір відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т, умовами якого визначено, що ТОВ «ФК «Кредит-капітал» за плату отримує належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників відповідно до реєстру боржників. Згідно з п. 6.2.3. вказаного договору права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі. Оформлення відступлення прав вимоги здійснюється шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників відповідно до додатку 2.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 100342740, наданим позивачем, заборгованість за основною сумою боргу складає 9 000 грн., за відсотками 28869,50 грн., за комісією 1000 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 36 900,37 грн., а також 2 422,40 грн. сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 07 листопада 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 100342740 від 19.10.2023 в розмірі 7500,00 грн. за основною сумою боргу та 26 220 грн. за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» судовий збір у розмірі 2 213,59 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4569,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 07.11.2024 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що вищезазначене рішення є таким, що прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що він є військовослужбовцем за мобілізацією з 04.07.2022 та перебуває на військовій службі, має статус учасника бойових дій.

Отже, йому не повинні бути нараховані штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом за кредитними договорами.

Крім того зазначає, що позивачем не подано доказів перерахування первісним кредитором на рахунок відповідача коштів у вказаному в договорі розмірі та відсутні відомості про успішність виконання такого перерахунку.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 19.10.2023 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит № 100342740, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн. строком на 105 днів з 19.10.2023 року та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування коштами на умовах, передбачених у паспорті кредиту № 100342740, який є невід`ємною частиною цього договору, згідно з графіком платежів, який є додатком № 1 до договору, що був підписаний відповідачем електронним шляхом одноразовим ідентифікатором 926843.

Відповідно до п. 5.1. договору про споживчий кредит позичальник підтвердив, що до укладення цього договору ознайомився з наявними схемами кредитування та отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа, розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту. Також він підтвердив, що до укладення договору отримав його проект в електронному вигляді в особистому кабінеті та ознайомився з усіма його умовами, правилами, що розміщені на сайті позичальника, умови договору йому зрозумілі та договір адаптовано до його потреб та фінансового стану.

До договору № 100342740 додаються додатки : графік платежів за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту та заява від відповідача на отримання кредиту № 100342740 від 19.10.2023 року, правила надання коштів у позику, у т. ч. і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан» у редакції від 16.10.2023 року.

Крім того, на підтвердження обставин, на які він покликається, позивач надав копію платіжного доручення № 74773717 від 19.10.2023 року, яким підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ «Мілоан» у розмірі 10 000 грн.

Розмір заборгованості позивач підтверджує копією відомості про щоденні нарахування та погашення від ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 100342740, детальним розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

26.03.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т, у п. 1. якого визначено, що кредитор передає за плату новому кредиторові, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитним договором, вказаним у реєстрі боржників.

Витяг з реєстру боржників, відповідно до якого право вимоги до відповідача, яке виникло за договором № 100342740, перейшло до позивача, додається до позовної заяви. Також у матеріалах справи міститься копія платіжної інструкції про оплату відступлених прав вимоги позивачем на користь ТОВ «Мілоан».

Позаяк відповідно до п. 6.2.3. договору оформлення відступлення прав вимоги здійснюється шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників, позивач надав копію акту приймання-передачі реєстру боржників від 26.03.2024 року.

У договорі № 106-МЛ/Т визначено, що відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників.

Відповідно до п. 6.6. кредитор протягом п`яти робочих днів з моменту переходу до нового кредитора прав вимоги готує та передає новому кредиторові письмові повідомлення з мокрими печатками та оригінальними підписами боржникам про відступлення новому кредиторові права вимоги. Протягом 5 календарних днів з дати отримання таких письмових повідомлень новий кредитор направляє їх боржникам. Разом із указаним повідомленням новий кредитор має право направити боржнику будь-яке повідомлення, претензію, вимогу тощо, адресовані від свого імені.

Відтак, позивач доводить, що на виконання наведеного вище пункту договору він надсилав відповідачу досудову вимогу, у якій інформував останнього про відступлення права вимоги за його кредитним договором та зобов`язання повернути кредит та сплатити відсотки за його користування, про що надає копію такої вимоги та поштові документи на підтвердження її надсилання.

На виконання вказаного договору, ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло Реєстр боржників кількістю 3210, після чого від клієнта до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшли права вимоги заборгованості від боржників і дане товариство стало кредитором відносно боржників стосовно заборгованостей, що підтверджується даними акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 106-МЛ/Т від 26.03.2024 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду оскаржується в частині задоволення позову, в іншій частині не оскаржується, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ні ТОВ «Мілоан», ні ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» «Фінансова компанія «Кредит Капітал» не повернуті. Відповідач жодних аргументів чи доказів для доведення протилежного не надав. Встановивши порушення прав позивача, суд вважав, що право позивача на повернення заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках підлягає захисту в судовому порядку, а тому дійшов висновку, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором про споживчий кредит № 100342740 від 19.10.2023 року, де заборгованість за тілом кредиту складає 7500,00, грн. за відсотками 26 220 грн.

Щодо укладення договору про споживний кредит № 100342740 від 19.10.2023 року.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною 5 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Матеріалами справи підтверджується, що договір кредит № 100342740 від 19.10.2023 року про надання споживчого кредиту укладений в електронній формі, що відповідає приписам ст. 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, а саме з боку кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору 246000, та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (а.с.30).

Із копії кредитного договору № 100342740 від 19.10.2023 року та заяви на отримання кредиту №100342740 та анкети заяви №100342740 на кредит вбачається, що відповідач ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши ТОВ «МІЛОАН» свої персональні дані, подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Ідентифікація позичальника як споживача фінансових послуг на веб-сайті товариства проведена відповідно до закону, оскільки ОСОБА_1 передав кредитору персональні дані паспорта, ідентифікаційного номера, дані банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номер телефону, адресу електронної пошти.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» кредитний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 жовтня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №100342740, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума кредиту становить 10 000 грн 00 коп. Кредит надається строком на 105 днів з 19 жовтня 2023 року. Термін (дата) остаточного повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 01.02. 2024 року.

Комісія за надання кредиту: 1000 грн., яка нараховується за ставкою 10.00% від суми кредиту одноразово.

Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 2475 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 1,65 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.

Укладення товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору про споживчий кредит). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору про споживчий кредит).

Доводи апелянта, що позивачем не подано доказів перерахування первісним кредитором на рахунок відповідача коштів у вказаному в договорі розмірі та відсутні відомості про успішність виконання такого перерахунку є безпідставними та спростовуються наступним.

На підтвердження укладення кредитного договору, позивач долучив анкету-заяву на кредит №100342740, паспорт споживчого кредиту до договору №100342740, виписку з особового рахунку, довідку про ідентифікацію, платіжне доручення 74773717 від 19 жовтня 2023 року.

Розмір заборгованості позивач підтверджує копією відомості про щоденні нарахування та погашення від ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 100342740, детальним розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому, може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 30.11.2022 № 214/6975/15-ц; від 25.11.2022 № 1512/2-214/11; від 21.09.2022 № 381/1647/21; від 01.08.2022 № 369/11694/15-ц; від 06.07.2022 № 128/2269/20; від 01.06.2022 № 172/35/16-ц; від 31.05.2022 № 194/329/15-ц; від 25.05.2022 № 219/7527/16; від 25.05.2022 № 645/59/16-ц; від 20.05.2022 № 336/4796/18; від 09.02.2022 № 161/5648/20; від 02.02.2022 № 205/7751/16-ц.

Будь яких доказів на спростування обставин, що кошти, визначені в електронному договорі у розмірі 10000 грн. надійшли в розпорядження відповідача на належну йому банківську картку, отримання та користування кредитними коштами, а також спростування розміру заборгованості по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку, відповідач не надав.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 10.11.2023 сплатив на рахунок ТОВ «Мілоан» грошові кошти у розмірі 3 000 грн., з яких 1 000 грн. - сплата комісії за пролонгацію, 1 000 грн. сплата тіла кредиту, 1 000 грн. сплата процентів.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Суд першої інстанції, дослідивши зміст договору № 100342740 від 19.10.2023 та розрахунок заборгованості до цього договору про споживчий кредит, зробив висновок, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за комісією, так само як і попереднього нарахування ТОВ «Мілоан» зобов`язань відповідача по сплаті грошових коштів за комісію з надання кредиту чи його пролонгацію.

Відповідно до ст. ст. 512- 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до договору, ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло Реєстр боржників кількістю 3210, після чого від клієнта до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшли права вимоги заборгованості від боржників і дане товариство стало кредитором відносно боржників стосовно заборгованостей, що підтверджується даними акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 106-МЛ/Т від 26.03.2024.

Відступлення прав вимоги також підтверджується платіжною інструкцією № 407, актом прийому передачі реєстру боржників від 26 березня 2024 року; витягом з реєстру боржників. Згідно витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги, вказаний кредитний договір №100342740 від 19 жовтня 2023 року де боржником є ОСОБА_1 .

Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №100342740 від 19 жовтня 2023 року.

Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, та доводи приведені в апеляційній скарзі цього не спростовують.

Однак, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 26 220 грн. до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідачем надані посвідчення УБД від 08.05.2023 р. та довідку про проходження служби форми 5 від 11.03.2025 року, на підтвердження пільг, встановлених законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У ст. ст. 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В ч. 15 ст. 14 Закону визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц.

Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п.15 ч.3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Таким чином, у період виконання умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а також станом на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, на ОСОБА_1 поширювались пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом згідно договору.

Таким чином підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 100342740 від 19.10.2023 року за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 7500 грн., оскільки в матеріалах справи немає даних, що відповідач основний борг погасив.

Щодо оскарження витрат на професійну правничу допомогу

Відповідно до ч. 1, п. п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в матеріалах справи містяться: договір про надання правової допомоги №0103 від 01.03.2024 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та АО «Апологет» в особі адвоката Усенка А.І., витяг із замовлення № 7до договору №0103 від 01.03.2024 року відповідно до якого АО «Апологет» зобов`язується надавати послуги з комплексного супроводу судових справ зі стягнення заборгованості за кредитними договорами, право вимоги щодо якої належить клієнту, у т. ч. і з ОСОБА_1 . Крім того, позивач надав суду копію детального опису наданих АО послуг та копію рахунку на оплату № 14 від 06.08.2024 року.

Заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 покликається на те, що сума коштів в розмірі 4569 грн., за надання правової допомоги є завищеною, неспівмірною із складністю справи. Наголошує, що перелік робіт, які наведені у поданих представником позивача документів, фактично не надавались, виходячи з того, що розгляд справи першої інстанції проведено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін та відсутності будь- яких відповіді та відзивів та додаткових пояснень.

Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року (справа №686/5757/23) виснувала, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям, є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Аналізуючи матеріали справи, подані представником позивача, докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній справі та з урахуванням заперечень з боку апелянта, колегія суддів вважає, що визначений адвокатом розмір оплати є дещо завищеним, врахувавши характер виконаної роботи, принципи співмірності та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи.

Виходячи із викладеного, враховуючи часткове задоволення позову та принцип пропорційності розподілу судових витрат, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, розподіл судових витрат слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 2500 грн. на правничу допомогу.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ціна позову у даній справі становила 36 800,37 грн. Позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 7500 грн, в іншій частині відмовлено. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 20,38 %.

За подання позовної заяви позивач оплатив судовий збір в розмірі 2 422,40грн., відтак пропорційно до задоволеної суми (20,38%) з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 493,68 грн.

За подання апеляційної скарги відповідач оплатив 2096,40грн. Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги (79,62 %), судовий збір слід відшкодувати апелянту пропорційно задоволенню апеляційної скарги, тобто в сумі 1668,83 грн.

Враховуючи принцип взаємозаліку, з позивача на користь відповідача слід стягнути 1175,15 грн. (1668,83грн. 493,68 грн.) судового збору.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції не повно встановлені обставини справи та не застосовані відповідні норми матеріального права, що відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції із зазначених в постанові підстав.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 7 листопада 2024 року змінити в частині стягнення розміру заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 100342740 від 19.10.2023 в розмірі 7 500,00 грн. за основною сумою боргу.

Розподіл судових витрат змінити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1175,15 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: І.Б. Перепелюк

Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк