Справа № 703/1905/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення прав особи з інвалідністю, зобов`язання утримувати дитину, звільнення від заборгованості по аліментах, -

встановив:

До Смілянського міськрайонного суду звернулась ОСОБА_1 із означеним позовом.

В обґрунтування позову вказує, що вона у 2019 році при обстеженні у Черкаській обласній лікарні Черкаської обласної ради отримала діагноз, та їй було встановлено другу групу інвалідності з рекомендацією проходити лікування у невролога за місцем проживання.

20 травня 2020 року рішенням Смілянського міськрайонного суду в задоволенні позовних вимог про позбавлення її батьківських прав відмовлено.

Також зазначає, що згідно постанови Черкаського апеляційного суду від 25 березня 2021 року було припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 листопада 2013 року, а також звільнено її від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_3 , що виникла після 18 серпня 2020 року.

Вказує, що постанова про арешт банківських рахунків на підставі заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 не виносилась, стягнення заборгованості відбувалося через ПФУ та ДВС у розмірі 20% від пенсії по інвалідності, щомісячно, що не суперечило закону про прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, як єдине джерело існування.

17.11.2020 до служби у справах дітей звернулась ОСОБА_2 з проханням надати їй статус опікуна на дитину, позбавлену батьківського піклування на підставі неутримання онука ОСОБА_4 матір`ю та в самоусуненні від виконання батьківських обов`язків, а також не бажання самої дитини спілкуватися з матір`ю. Служба у справах дітей зібрала усі необхідні докази для доведення факту у позові до суду про винуватість ОСОБА_1 з метою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів для отримання таким чином статусу ОСОБА_2 опікуна на дитину позбавлену батьківського піклування на яку держава надає соціальну допомогу.

Вважає, що всі доводи викладені у позові про відібрання дитини були викладені лише зі слів ОСОБА_2 , та не прийняті до уваги її матеріальний стан та стан її здоров`я. Вважає, що ОСОБА_2 використовуючи виконавчі служби м. Сміла, порушувала її права інваліда та досягла мети у відібранні у неї дитини, отримавши статус опікуна з державною допомогою та аліментами у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину.

30 грудня 2022 року рішенням Смілянського міськрайонного суду було відібрано дитину без позбавлення батьківських прав т стягнення аліментів у розмірі 1/4 доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину без урахування її стану здоров`я та матеріального стану. Вказує, що судове рішення вона намагалася оскаржити через апеляційний та касаційний суд, але апеляційну скаргу залишено без задоволення, без звернення уваги на факт ї інвалідності 2 групи.

З 03.08.2021 після подання позову органами опіки та піклування до міськрайонного суду і до 30.06.2023 виконання виконавчого провадження утворилась заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 30833 грн. По заяві ОСОБА_2 до ДВС було накладено арешт на усі банківські рахунки по постанові про арешт коштів боржника, з 1.06.2023 до 10.07.2023 доступу до своєї банківської картки вона не мала, оскільки пенсію по інвалідності вона отримує через банк та увесь цей час вона була без засобів існування.

З 1.06.2023 ПФУ та ДВС припинили стягнення заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 у розмірі 20% на місяць через малий розмір пенсії, а також стягнення заборгованості зі сплати аліментів, що утворилась з 03.08.2021 до 30.06.2023 на користь ОСОБА_2 , оскільки відрахування стало неможливим через малий розмір пенсії. Вказує, що відрахування відбулося у розмірі 50 % від пенсії, але не 50% прожиткового мінімуму на дитину, різницю зараховують до заборгованості на користь ОСОБА_2 .

Таким чином заборгованість зі сплати аліментів зросла не зважаючи на відшкодування ПФУ та ДВС щомісяця, залишаючи їй 50 % пенсії, що є меншим за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб і єдиним джерелом існування. Вказує, що через фізичну та матеріальну обмеженість вона не може подолати трудності, що створилися після рішення суду про відібрання дитини та стягнення аліментів, в зв`язку з чим вважає, що відбулося порушення її прав, як особи з інвалідністю 2 групи за Конвенцією про права осіб з інвалідністю ОСОБА_2 .

Просить суд визнати у рішенні суду про порушення прав особи з інвалідністю 2 групи за Конвенцією прав осіб з інвалідністю ОСОБА_2 проти ОСОБА_1 через відібрання дитини та на єдине джерело існування, що є пенсія по інвалідності для непрацездатних осіб розміром в прожитковий мінімум для непрацездатних осіб; прийняти рішення суду на підставі ст. 265 СК України про утримання ОСОБА_4 в зв`язку з поважної причини, що є інвалідність 2 групи непрацездатної особи і не в змозі утримувати дитину ОСОБА_1 ; звільнити її від заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 та від сплати аліментів у розмірі 1/4 доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину на користь ОСОБА_2 за ст. 197 СК України та за ст. 265 СК України; надати можливість самостійно перераховувати кошти ОСОБА_3 по своїм матеріальним можливостям.

Ухвалою від 27 травня 2025 року призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

Правом подати відзив відповідач не скористалась, натомість подана до суду клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 23 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначеного справу до судового розгляду.

У судове засідання сторони не з`явились.

Від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі, також відповідач у клопотанні про залишення позову без розгляду також просла розглядати справу за її відсутності.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які відповідають правовідносинам, врегульованим нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей та його виконання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в с. Холоднянське Черкаського району Черкаської області та має другу групу інвалідності з 01.10.2022 згідно довідки до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12ААВ № 644623.

Також з виписки № 6349 КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у згаданому закладі з 24.05.2019 по 05.06.2019 з діагнозом демілієнізуюча полінейропатія з переважним ураженням ніг, помірне порушення функції ходи.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 листопада 2013 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 вересня 2013 року і до його повноліття.

З копії рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2020 року, яке набрало законної сили 18 серпня 2020 року встановлено, що на розгляді у провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Означеним рішенням позовні вимоги задоволено частково; позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь особи, на утриманні якої буде перебувати дитина, аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 всіх його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття; вирішення питання про стягнення судових витрат. В решті частини позовних вимог відмовлено.

З копії постанови Черкаського апеляційного суду від 25 березня 2021 року встановлено, що у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та заборгованості, в зв`язку з тим, що ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав та з липня 2019 року позивач стала інвалідом 2 групи і з того часу регулярно ідуть відрахування аліментів саме на користь позбавленого батьківських прав ОСОБА_3 . Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 26 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Однак Черкаським апеляційним судом вказане рішення було скасовано та ухвалено нове рішення, яким припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 та звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_3 , що виникла після 18 серпня 2020 року, тобто з часу набрання рішенням суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо його сина.

Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2022 року, відібрано дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 , дитину передано органу опіки та піклування для її подальшого влаштування та стягнуто з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, як органу опіки та піклування, а з моменту влаштування дитини на корить особи (осіб), на утриманні якої буде перебувати дитина, аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 03 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що вказане рішення Смілянського міськрайонного суду від 30 грудня 2022 року постановою Черкаського апеляційного суду від 02 березня 2023 року - залишено без змін, а також постановою Верховного Суду від 22 листопада 2023 року, рішення Смілянського міськрайонного суду від 30 грудня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 березня 2023 року залишено без змін.

В позові ОСОБА_1 просить суд звільнити її від заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_2 та від сплати аліментів, посилаючись н ті обставини, що вона є інвалідом 2 групи.

Згідно розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем ВДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ), заборгованість по сплаті аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 становить 355 654 грн станом на 28 лютого 2025 року.

Також позивачка надала довідки про розмір її пенсії та про розмір відрахунь з її пенсії.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Сімейним Кодексом визначені підстави для зміни, припинення стягнення аліментів, їх часткове припинення або звільнення від обов`язків утримувати дитину.

До таких підстав належать, зокрема ст.188 (звільнення, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід батьків; ст.189 нотаріально посвідчений договір між батьками про сплату аліментів; ст. 190 припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно).

При розгляді даної справи судом встановлено, що жодної із цих правових підстав саме щодо припинення стягнення аліментів на дитину, не встановлено.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що ОСОБА_1 отримала інвалідність ще у 2019 року, аліменти з неї стягуються на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду від 30 грудня 2022 року з 03 серпня 2021 року, та згідно рішень вище означених, як суду першої, апеляційної та касаційної інстанції, судом враховувалось наявність захворювань ОСОБА_1 .

Позовні вимоги про зменшення розміру стягнення аліментів позивачем не заявлялось.

Таким чином суд приходить до переконання, що позивачка, має намір переглянути рішення, яке набрало законної сили, що призводить до порушення принципу Res judicata вирішена справа (res judicata pro veritate habetur! судове рішення слід визначати за істину), який означає остаточність рішення суду, яке набрало чинності і не може бути переглянуте.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В зв`язку з цим, позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів на дитину та звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, не підлягають до задоволення.

Також судом не встановлено порушень ОСОБА_2 прав ОСОБА_1 як особи з інвалідністю, в зв`язку з чим у даній частині позовних вимог слід також відмовити.

Вимога ж про надання можливості самостійно перераховувати кошти сину ОСОБА_5 також не підлягає до задоволення, оскільки це право позивачки самостійно перераховувати кошти своїй дитині та допомагати їй.

Враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору, та суд прийшов до висновку про відмову у позові, судові витрати у вигляді судового збору слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 15, 16, 81, 141, 200, 247, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення прав особи з інвалідністю, зобов`язання утримувати дитину, звільнення від заборгованості по аліментах - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03 вересня 2025 року.

Головуючий: Ю. В. Крива