Справа № 450/718/25 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/1250/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року у справі № 450/702/21 стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 2000 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, а саме 25 лютого 2021 року та до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. Розміру аліментів, визначеного вищезазначеним рішенням суду недостатньо для утримання дітей та забезпечення їм належного рівня життя, а відповідач працює на посаді водія вантажного автомобіля у Польщі на фірмі «Firma M&R Logistics», відтак може сплачувати аліменти в більшому розмірі. Зміна розміру аліментів може означати і зміну способу їх присудження за вибором того з батьків, з ким дитина проживає. Зазначає, що понесла додаткові витрати, пов`язані з навчанням та лікування дитини, половина з яких підлягає стягненню з відповідача. З 01 вересня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається на денній формі навчання за спеціальністю 112 комп`ютерні науки у відокремленому структурному підрозділі «Технологічний фаховий коледж» Національного університету «Львівська політехніка», вартість навчання у якому становить 24 000 грн за навчальний рік, половина з яких в розмірі 12000 грн підлягає стягненню з відповідача, а на майбутнє, починаючи з 01 вересня 2025 року, вважає за можливе визначити додаткові витрати в розмірі 1000 щомісячно до закінчення навчання сина, тобто до 30 червня 2028 року. В результаті травми, яку їхній син отримав 22 серпня 2024 року, а саме, косий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням кісткових фрагментів, він був прооперований, а для оперативного втручання нею придбано комплект фіксаторів для інтрамедулярного остеосинтезу великогомілкової кістки NX Medical вартістю 21400 грн, половина з яких в розмірі 10700 грн підлягає стягненню з відповідача.

З наведених підстав просить:

-змінити розмір аліментів, визначений рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року у справі № 450/702/21 та стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на навчання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 12000 грн. та надалі стягувати по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 01 вересня 2025 року до закінчення навчання 30 червня 2028 року;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на лікування неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період 2024 року в розмірі 12850.92 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року у справі № 450/702/21.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на навчання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 12000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на лікування неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період 2024 року в розмірі 10700.00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1211.20 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині зміни способу стягнення аліментів та розміру додаткових витрат на навчання дитини оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , якому не вручено копію позовної заяви, чим позбавлено його права подати відзив на позов та надати відповідні докази на заперечення позовних вимог. Позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності передбачених законодавством обставин, які є підставою для зміни розміру аліментів. Зазначає, що відповідач не працює, має тимчасові заробітки, хворіє цукровим діабетом та гіпертонією, у зв`язку з чим змушений витрачати кошти на лікування. Крім того, для проживання йому необхідно винаймати житло, а на його утриманні знаходяться дружина та її донька, відтак його майновий стан погіршився. Стягнення аліментів за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року у справі № 450/702/21 передбачено в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно на кожну дитину, які підлягали індексації, відтак за таких обставин відсутні підстави для зміни розміру аліментів, визначених судом. Оскільки в серпні 2024 року ОСОБА_1 разом з аліментами в розмірі 4000 грн. перерахував також 6000 грн. на оплату вартості навчання сина, а тому додаткові витрати на навчання дитини підлягають стягнення з нього в розмірі 6000 грн. Вважає, що з нього не підлягають стягненню витрати на лікування дитини, оскільки травма отримана в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а відтак такі витрати повинен компенсувати особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді.

З наведених підстав просить змінити рішення суду, залишивши в силі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року у справі № 450/702/21, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на навчання дитини в розмірі 6000 грн., в інших вимогах відмовити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 березня 2025 року постановлено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 березня 2025 року призначено на 16 год. 00 хв. 18 серпня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 01 вересня 2025 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 18 серпня 2025 року, датою ухвалення постанови є саме 01 вересня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Змінюючи розмір аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що визначений на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року у справі № 450/702/21 розмір аліментів є недостатнім для матеріального утримання дітей, оскільки не забезпечує гармонійного розвитку дітей, які потребують більше витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне за собою і зміну матеріального становища матері, а відтак, оскільки обов`язок утримувати дитину покладено на обох батьків, наявні підстави для зміни розміру аліментів та стягнення таких у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 , виданим Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, та серія НОМЕР_2 , виданим Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області.

З рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року у справі № 450/702/21 вбачається, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2018 року у справі № 450/2057/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року у справі № 450/702/21 змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2018 року у справі №450/2057/18, стягнено з ОСОБА_1 аліменти в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 2000 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, а саме з 25 лютого 2021 року та до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією грошової суми в відповідно до закону.

Обгрунтовуючи підстави для зміни розміру аліментів, позивач вказує, що аліментів у розмірі, визначеному рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року у справі № 450/702/21, є недостатньо на даний час для належного матеріального утримання дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Стаття 181 СК України передбачає способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором того з батьків, з ким проживає дитина. Норми СК України передбачають, що спосіб стягнення аліментів можна змінити за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема статті 182 та 183).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 61-37114св18.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 виходив з того, що кошти, які повинен сплачувати відповідач на утримання дітей згідно з рішенням суду у розмірі 2000.00 грн. щомісячно, не є достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дітей та їх належного матеріального утримання з огляду на вік дітей та збільшення їх потреб.

Оскільки утримувати дітей зобов`язані обоє батьків, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про зміну розміру аліментів та стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дітей аліментів з 2000,00 гривень щомісячно на 1/3 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що він не має можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж визначено рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року у справі №450/702/21, оскільки він хворіє, крім того, на його утриманні знаходиться дружина та її дитина.

Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 , виданим Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східноого міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 03 квітня 2021 року зареєстрували шлюб.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , виданим Новгородківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східним міжрегіональноним управлінням Міністерства юстиції (м.Дніпро), підтверджується, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З огляду на те, що відповідач не є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у нього не виник обов`язок з її утримання, оскільки такий обов`язок мають її батьки, і окрім цього, матір дитини, ОСОБА_8 , вправі стягувати з батька дитини кошти на її утримання.

Доводи апелянта про те, що він хворіє, про зміну його сімейного стану, про перебування на його утриманні дружини, що не підтверджено належними та допустимими доказами, не спростовують висновків суду про стягнення аліментів у визначеному судом розмірі, який правильно визначено судом з врахуванням потреб дітей та їх інтересів.

Відповідач є особою молодого віку, може працевлаштуватися на високооплачувану роботу, отримувати більший дохід.

Згідно з роз`ясненнями пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів, суд першої інстанції не врахував, що в новому розмірі аліменти стягуються з дня набрання рішенням законної сили, а не з дня подання позовної заяви, що є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що витрати, понесені позивачем на оплату медикаментів, необхідних для лікування дитини, а також вартості першого року навчання дитини, є додатковими в розумінні ст. 185 СК України, відтак половина з підтверджених належними доказами витрат позивачки підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 185 СК України передбачено, що, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, понесених додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Під час розгляду цивільної справи № 6-1489цс17 Верховний Суд України роз`яснив, що до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину має бути обгрунтованим та підтверджуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Відповідно до роз`яснень п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», щодо передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини (аліментів).

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розмір понесених додаткових витрат на дитину має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Випискою з медичної карти стаціонарного хворого підтверджується, що з 23 серпня 2024 року до 30 серпня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні у ортопедо - травматологічному відділенні КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» з діагнозом відкритий перелом обох кісток лівої гомілки в с/з зі зміщенням фрагментів. Забійні садна верхніх та нижніх кінцівок, під час лікування 26 серпня 2024 року він був прооперований.

Як вбачається з вищезазначеної виписки травми отримані в результаті дорожньо-транспортної пригоди 22 серпня 2024 року в результаті зіткнення мопеда з автомобілем.

Випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 91272 підтверджується, що з 07 жовтня 2024 року до 21 жовтня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» з діагнозом множинні травми гомілки, отримані в результаті дорожньо-транспортної пригоди 22 серпня 2024 року.

Квитанцією № 18 від 28 серпня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_3 сплатила 21400 грн. вартості комплекту фіксаторів для інтрамедулярного остеосинтезу великогомілкової кістки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що витрати, понесені ОСОБА_3 на купівлю комплекту фіксаторів для інтрамедулярного остеосинтезу великогомілкової кістки в розмірі 21400 грн., є додатковими витратами на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки викликані особливими обставинами, а саме, станом здоров`я дитини, тому половина понесених витрат в розмірі 10700 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав травму в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а тому витрати, пов`язані з лікуванням підлягають стягненню з особи, винної в дорожньо-транспортній пригоді, не спростовують понесення позивачкою таких додаткових витрат, які були необхідними саме на час проведення операції дитині, що не позбавляє в позивача та відповідача, як батьків неповнолітнього, звертатися з вимогами про їх відшкодування до особи, винної в дорожньо-транспортній пригоді.

Довідкою № 1289 від 21 жовтня 2024 року, виданою відокремленим структурним підрозділом «Технологічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка», підтверджується, що ОСОБА_4 , є студентом першого курсу денної форми навчання і навчається за спеціальністю 122 Комп`ютерні науки освітньо-професійного ступеня фаховий молодший бакалавр і закінчує навчання 30 червня 2028 року.

03 серпня 2024 року між Відокремленим структурним підрозділом «Технологічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка» та ОСОБА_3 укладено договір про надання платних освітніх послуг № 37, предметом якого є надання освітньої послуги одержувачу ОСОБА_4 за рахунок коштів замовника.

Пунктом 11 договору про надання платної освітніх послуг № 37 від 03 серпня 2024 року передбачено, що загальна вартість платної освітньої послуги становить 96000.00 грн., з розрахунку 24000.00 грн. за навчальний рік, 12000.00 грн. за навчальний семестр.

Квитанціями № 29 від 06 вересня 2024 року та № 76 від 17 січня 2025 року підтверджується, що ОСОБА_3 на підставі договору про надання освітніх послуг № 37 від 03 серпня 2024 року сплатила Відокремленим структурним підрозділом «Технологічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка» 24000 грн.

Оскільки відповідач не заперечує щодо самого факту стягнення додаткових витрат на навчання сина, а лише не погоджується з розміром таких витрат, колегія суддів приходить до висновку про те, що вибір навчального закладу здійснювався спільно обома батьками, а відтак є підстави для стягнення додаткових витрат на навчання дитини, що узгоджується з постановою Верховного Суду від 08 травня 2023 року у справі №756/9882/19.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач сплатив 6000 грн. додаткових витрат на навчання сина у серпні 2024 року, спростовуються розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним головним державним виконавцем Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у межах виконавчого провадження № 690076459, з якого вбачається, що у серпні 2024 року ОСОБА_1 сплатив 10 000 грн., з яких 4000 грн. зараховано як аліменти за серпень 2024 року, а 6000 грн. на погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Враховуючи те, що відповідач визнає наявність у нього обов`язку сплати додаткових витрат на навчання дитини, матеріалами справи підтверджується, що позивачка понесла такі витрати в розмірі 24000 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 12000 грн. додаткових витрат на дитину.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 подала заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000 грн., з яких 4500 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, 6500 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та 3000 грн. гонорару (винагороди).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов підлягає до задоволення, такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була сума таких витрат обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмета доказування у справі.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Сидорак Н.Б. надає ОСОБА_3 правову допомогу на підставі укладеного між ними договору про надання правової допомоги № 12/25 від 10 лютого 2025 року.

Пунктом 6 договору про надання правової допомоги № 12/25 від 10 лютого 2025 року передбачено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату, виходячи з досвіду адвоката, його кваліфікації, персонального попиту на допомогу адвоката, складності правового питання, справи, її тривалості, ціни позову, важливості питання, що вирішується для клієнта, фінансових можливостей та матеріального стану клієнта.

Згідно з п. 1 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 12/25 від 10 лютого 2025 року загальна сума цього договору попередньо становить 14500 грн.

В детальному описі робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом в суді апеляційної інстанції, складеному 03 квітня 2025 року, сторони погодилися, що надані послуги складаються з: консультації та узгодження правової позиції вартістю 1500 грн., підготовки позовної заяви, попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу вартістю 3000 грн, гонорару успіху вартістю 1500 грн. Загальна вартість витрат на професійну правничу допомогу визначена в розмірі 6000 грн.

Надання вищезазначених послуг підтверджується також актом приймання-передачі наданих послуг в суді апеляційної інстанції, складеним 03 квітня 2025 року.

Враховуючи те, що апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи, судове засідання в суді апеляційної інстанції не проводиться, беручи до уваги складність справи, подання позивачем відзиву на апеляційну скаргу та доказів на спростування доводів апеляційної скарги, а також те, що стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному позивачкою розмірі, становитиме надмірний тягар для відповідача, колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2500 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Оскільки ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, і така позивачкою не оскаржувалася, колегія суддів вважає, що заява про стягнення судом апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачкою в суді першої інстанції, не підлягає до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 березня 2025 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.»

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 01.09.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк