Справа № 463/4934/24 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я
Провадження № 22-ц/811/1353/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Підлужного В.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів на її утримання, оскільки з нею проживає їхня донька інвалід з дитинства, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вересні 2024 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат у зв`язку з лікуванням доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог про стягнення коштів на її утримання, посилається на те, що з 05 червня 2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2024 року. У шлюбі народилася донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає разом з нею. Їхня донька є дитиною з інвалідністю до 18 років, потребує постійного стороннього догляду та нагляду, постійної реабілітації за індивідуальною програмою. Вона не може залишатися одна, обслуговувати себе без сторонньої допомоги, здійснювати самостійно побутові справи, а тому у зв`язку з необхідністю такого догляду за дитиною з інвалідністю вона не може повноцінно працювати та отримувати відповідний заробіток. Допомога на дитину з інвалідністю становить 3250.70 грн. Оскільки відповідач є працездатним, отримує дохід, інших неповнолітніх дітей немає, а відтак має можливість сплачувати кошти на її утримання, а тому, посилаючись на статтю 88 СК України, просить стягувати з ОСОБА_1 кошти на її утримання, оскільки з нею проживає їхня донька інвалід, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 8000.00 грн.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення додаткових витрат, ОСОБА_3 посилається на те, що їхня донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю віком до 18 років та потребує постійного лікування, постійної реабілітації за індивідуальною програмою розвитку інваліда №32 від 21 лютого 2023 року. У висновку про комплексну реабілітаційну психолого педагогічну оцінку розвитку особи від 03 квітня 2023 року передбачені психолого педагогічні та корекційно розвиткові послуги. Згідно висновку дитячого психіатра дитині рекомендовано психокорекція, логокорекція, ерготерапія, згідно з висновком лікаря невролога їй необхідна реабілітація у виді ЛФК, масажів, занять в басейні та нейрокорекції. Як мати, вона займається дитиною, її розвитком, дитина відвідує рекомендовані лікарями заняття зі спеціалістами, які є дороговартісними. За період з 09 серпня 2024 року до 09 вересня 2024 року дитина відвідала близько тридцяти занять з нейрокорекції, психології, дефектології та інші, вартість яких становить 15250.00 грн., половину з яких просить стягнути з відповідача, який має можливість сплатити таку суму додаткових витрат, понесених нею у зв`язку з необхідністю лікування дитини.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 02 квітня 2025 року позови ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дружину та додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 3 000,00 гривень, щомісячно, починаючи з 05.06.2024 протягом усього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові витрати в розмірі 7 625,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що стаття 88 СК України передбачає сукупність підстав, які дають право на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, а відтак відсутність хоча б однієї із вищезазначених підстав не надає особі права на утримання. Зазначає, що судом не встановлено, а позивачкою не надано доказів того, що вона опікується дитиною та постійно її доглядає, оскільки в матеріалах справи наявні беззаперечні докази того, що донька сторін кожного дня з 9 до 18 години відвідує КЗ ЛОР «Багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр Святого Миколая», де весь час перебуває під наглядом медичних працівників, спеціалістів, відтак позивачка має можливість працевлаштуватись та забезпечувати себе матеріально. Суд не врахував те, що позивачка двічі намагалася працевлаштуватися, що свідчить про її можливість та бажання працювати. Стверджує, що на момент звернення позивачки до суду із вказаним позовом у відповідача існує переплата аліментів в розмірі 65 897,53 грн., а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, що узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 545/3115/19 від 12.01.2022 року. Більше того, в матеріалах справи відсутні будь-які скерування лікарів, школи на додаткові заняття чи необхідність здійснення додаткового лікування. Судом не враховано наявність двох об`єктів нерухомості, управління якими здійснює позивачка, її прибутки від здачі в оренду об`єктів нерухомого майна, не враховано те, що розмір його доходів є непостійним, що у зв`язку з пораненням змушений лікуватися, що потребує коштів, змушений винаймати житло. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів на її утримання, суд першої інстанції врахував те, що позивачка проживає разом з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, нею опікується, а відповідач може надавати матеріальну допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 частини понесених позивачкою витрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати по оплаті послуг з реабілітації дитини, по оплаті корекційно розвиткових занять та занять з практичним психологом, понесені позивачкою у зв`язку з хворобою дитини, є додатковими витратами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2024 року.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про її народження.

Згідно відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №160411 від 23.05.2024 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , а також ОСОБА_5 .

Судом першої інстанції встановлено, що неповнолітня донька сторін проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі, дана обставина відповідачем не заперечується.

З батька дитини, ОСОБА_1 стягуються аліменти згідно із судовим наказом Личаківського районного суду м.Львова від 10 травня 2023 року у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 21.04.2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Дитині сторін встановлено інвалідність до 18 років у зв`язку з наявним у неї захворюванням: дитячий аутизм (Код за МКХ Х :F -84.0), порушення соціальної адаптації, потребує постійної реабілітації за індивідуальною програмою, їй необхідний постійний догляд та нагляд.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення коштів на утримання, ОСОБА_3 мотивувала тим, що вона проживає з донькою, ОСОБА_8 , яка є дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду та опікується нею, у зв`язку з чим вона не має можливості повноцінно працювати та отримувати відповідний заробіток, фізичної допомоги від батька дитини та від інших осіб вона не отримує.

Сімейним кодексом України визначені особливості надання утримання тому з подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю.

Статтею 88 СК України встановлено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Частина 1 даної статті встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю; дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; цей з подружжя опікується нею; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відсутність хоча б однієї із перерахованих підстав не надає особі права на утримання.

Особливістю права на утримання є його тривалий характер, оскільки воно триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Медичним висновком №23 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 21 лютого 2023 року, виданим ВП «Лікарня Князя Лева» КНП ТМО 2 підтверджується, що ОСОБА_5 встановлено захворювання: дитячий аутизм (F84.0) порушена соціальна адаптація.

Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста від 09.08.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має встановлений діагноз - дитячий аутизм.

Як вбачається з Медичного висновку №1 повт. про дитину з інвалідністю віком до 18 років Підгрупа «А» від 02.01.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання (патологічний стан): дитячий аутизм, код за МКХ-10: F84.0.

Відповідно до реєстру освітньої діяльності комунальний заклад Львівської обласної ради "Багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр Святого Миколая" є закладом середньої освіти - спеціальною школою-інтернат.

З відповіді на запит №157 від 21.06.2024 комунального закладу Львівської обласної ради «Багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр Святого Миколая» вбачається, що ОСОБА_5 є ученицею комунального закладу Львівської обласної ради «Багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр Святого Миколая» з 01 вересня 2023 року відповідно до наказу від 01.09.2023 «Про зарахування учнів» та станом на 21.06.2024 переведена у 2 клас і продовжуватиме навчання у закладі. Освітній процес відбувається з понеділка до п`ятниці включно, крім канікулярного періоду. До закладу освіти і у зворотному напрямку організоване щоденне безоплатне підвезення учнів у такий спосіб: 07:15 виїзд шкільного автобуса АТАМАН від кінопалацу Довженка (Сихів) до школи та о 18:00 розвезення учнів у зворотньому напрямку. Графік навчання ОСОБА_5 організовано відповідно до розкладу уроків з 09:00 та після закінчення уроків відвідування групи продовженого дня до 18:00 з дотриманням усіх режимних моментів. Предмети корекційної складової такі як: соціально-побутове орієнтування, розвиток мовлення, ритміка, лікувальна фізкультура, психомоторний розвиток передбачені навчальним планом та є безоплатним. ОСОБА_5 впродовж 2023-2024 н.р. відвідувала гурток із реабілітаційної верхової їзди «Іпотерапія» на безоплатній основі. Увесь освітній процес, включаючи довезення/розвезення, 3-ох разове харчування, відвідування гуртка є безкоштовним.

Як вбачається з психолого-педагогічної характеристики на ученицю 2-А класу КЗ ЛОР БП НРЦ Святого Миколая ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина відвідує заклад повний день, потребує допомоги зі сторони дорослого, виконує завдання індивідуально з підтримкою старшого. Марта потребує постійного догляду, адже не розуміє небезпеки від соціального і навколишнього середовища.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час перебування у навчальному закладі перебуває під наглядом працівників КЗ ЛОР НРЦ Святого Миколая, позивач забезпечує добирання та забирання дитини до зупинки шкільного автобусу, за виключенням випадків, коли у Львівській області оголошено сигнал повітряної тривоги.

Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 11.11.2024 підтверджується, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує постійного проходження реабілітації, а також стороннього догляду матері постійно.

Відповідно до п.п. 19-21 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою КМУ від 21 листопада 2013 року № 917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям», дитині, якій встановлена інвалідність, залежно від міри втрати здоров`я та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді встановлюється категорія дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А. Перелік захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення інвалідності дітям, затверджується МОЗ. Підставою для встановлення дитині категорії дитина з інвалідністю є помірна та середня міра втрати здоров`я, залежність від стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду і здатність до самообслуговування. До числа дітей з помірною та середньою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму I та II ступеня їх вираження (незначні та помірні порушення) та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії I ступеня її вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).

Підставою для встановлення дитині категорії дитина з інвалідністю підгрупи А є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.

З огляду на те, що відповідально до медичного висновку №1 повт. про дитину з інвалідністю віком до 18 років Підгрупа «А» від 02.01.2025, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання (патологічний стан): дитячий аутизм, код за МКХ-10: F84.0, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що донька сторін ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю підгрупи А, яка нездатна до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду, що спростовує доводи апелянта про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_5 не може обходитися без постійного стороннього догляду.

Однією із умов, за наявності яких один із подружжя, який проживає з дитиною з інвалідністю, має право на утримання, є те, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи те, що відповідач є співробітником військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №246 від 24.08.2023 та отримує відповідну заробітну плату, що підтверджується довідкою про нараховане та виплачене грошове забезпечення №222/4/162/349/2621 від 15.08.2024, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що батько дитини може надавати матеріальну допомогу.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи на її утримання 3000.00 грн., суд першої інстанції вірно взяв до уваги те, що ОСОБА_3 , проживає з дитиною з інвалідністю, опікується нею, дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду, а відповідач має матеріальну спроможність надавати допомогу ОСОБА_3 , що відповідно до частини першої статті 88 СК України є підставою для стягнення з ОСОБА_1 коштів утримання ОСОБА_3 , яка проживає з дитиною з інвалідністю.

Доводи апелянта про те, що він не може сплачувати кошти на утримання ОСОБА_3 , оскільки він хворіє, після поранення потребує лікування, а також змушений орендувати житло, не спростовують висновку суду про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу у визначеному судом розмірі, стягнення коштів на утримання в такому розмірі не буде надмірним тягарем для відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який підставно не взяв до уваги доводи відповідача про володіння позивачем нерухомим майном, наявності грошових доходів від підприємницької діяльності та грошових коштів від здачі в оренду майна, оскільки з урахуванням вимог статті 88 СК України право на утримання не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким проживає дитина, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Визначаючи розмір утримання, суд першої інстанції врахував частину 1 статті 80 СК України, згідно з якою аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, а також обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачені статтею 182 СК України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який з урахуванням вимог статті 182 СК України та долучених до матеріалів справи доказів, ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти на її утримання в розмірі 3 000,00 грн.

Оскаржуваним рішенням суду з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто додаткові витрати в розмірі 7 625,00 грн.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини проголошує, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частинами 1-3 статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 1 статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається в статті 185 СК України.

До таких обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних здібностей чи страждає на тяжку хворобу.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.(частина 2 статті 185 СК України).

Наявність та необхідність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно да закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Постанова надає правову позицію щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, які стягуються окремо від основних аліментів. Ці додаткові кошти призначені для покриття особливих потреб дитини. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до виписки лікаря-невролога № 136, дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має патологічний стан у вигляді дитячого аутизму та порушеної соціальної адаптації, а також порушення розвитку фізичних можливостей (двостороння пірамідна недостатність, ходіння на «пальчиках»), потребує реабілітації у вигляді ЛФК, масажів, занять у басейні та нейрокорекції.

Згідно з п. 1.16. Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом МОЗ України від 05 вересня 2011 року № 561, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1295/20033 (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), у разі встановлення інвалідності і ступеня втрати здоров`я комісія розробляє на підставі плану медичної реабілітації, що обов`язково надається лікарем, або за участю лікаря індивідуальну програму реабілітації інваліда, в якій визначаються обсяги та види реабілітаційних заходів, методи та строки їх здійснення, засоби реабілітації та відповідальні за виконання. Комісія відповідає за якість розроблення індивідуальної програми реабілітації інваліда та здійснює у межах своїх повноважень контроль за її виконанням.

До матеріалів справи долучена Індивідуальна програма реабілітації інваліда №32 ОСОБА_6 , яка передбачає види та форми реабілітаційних заходів.

Як вбачається з долучених до позову квитанцій, а також довідок від 10.09.2024 позивач витратила на корекційно-розвиткові заняття з вчителем дефектологом та практичним психологом 6 000,00 грн, а на також на оплату реабілітаційних послуг 9 250,00 грн, що разом становить 15 250,00 грн.

Необхідність проведення з ОСОБА_8 корекційно-розвиткових занять з вчителем дефектологом та практичним психологом, а також реабілітації безперечно викликана її захворюванням та передбачена Індивідуальною програмою реабілітації інваліда №32 ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який враховуючи наведене вище, а також з врахуванням батьківського обов`язку рівної пропорційності понесення додаткових витрат на дитину, того, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 1/2 понесених позивачем додаткових витрат на дитину, що становить 7 625,00 грн.

Оскільки необхідність проведення корекційно-розвиткових занять та надання реабілітаційних послуг пов`язана з наявним у ОСОБА_6 захворюванням, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що понесені позивачкою витрати по оплаті вищезазначених послуг є додатковими витратами, а тому обов`язок по оплаті частини цих послуг на суму 7625.00 грн. несе відповідач, як батько дитини, оскільки отримує щомісячне грошове забезпечення і інших утриманців та /або неповнолітніх дітей немає.

Доводи апелянта про те, що дитина навчається у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр Святого Миколая», який є спеціалізованим закладом, навчальним планом у якому передбачені предмети корекційної складової, не спростовує висновок суду про стягнення половини суми понесених витрат, оскільки безспірним є те, що ОСОБА_5 відвідувала додаткові корекційно-розвиткові заняття та отримувала реабілітаційні послуги, які передбачені Індивідуальною програмою реабілітації інваліда №32 ОСОБА_6 і такі є необхідними для її лікування, для покращення її здоров`я.

Не спростовують висновків суду першої інстанції доводи апелянта про те, що за наявності переплати по аліментах не можуть стягуватися додаткові витрати, оскільки в подальшому ці кошти були зараховані, як сплата аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 05.09.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк