ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/948/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/3477/19 Категорія: 311010000 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного навчального закладу «Золотоніський професійний ліцей» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючийого тим, що вона 15.10.1996 року була прийнята на роботу до ліцею на посаду викладача англійської мови. В період перебування в трудових відносинах із відповідачем позивач з 21.04.2006 року займала посаду заступника директора з навчальної роботи, а з 03.09.2019 року була переведена на посаду викладача іноземної мови, зарубіжної літератури, художньої літератури.

Наказом №112-КР від 15.10.2019 року позивач була звільнена з посади викладача англійської мови за ст. 41 п. 3 КЗпП України. Своє звільнення ОСОБА_1 вважає безпідставним та незаконним, заперечує вчинення нею аморального проступку, не сумісного з продовженням роботи на посаді викладача, а сам наказ вважає протиправним. Відповідач у наказі про її звільнення взагалі не зазначив коли та які саме факти встановив відповідач щодо позивача, на підставі яких доказів і які саме дії позивача є аморальним проступком та коли вони вчинені. За таких підстав позивач наполягає, що відповідачем порушені норми ст. 43 Конституції України та ст. 235 КЗпП України, оскільки вона була звільнена з порушенням порядку, встановленого законом.

Також позивач наполягала, що оскільки вона була звільнена без законної підстави то підлягає поновленню на роботі та має право на отримання від відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу виходячи із середньоденної зарплати в розмірі 892,52 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд

- визнати незаконним та скасувати наказ ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» від 15.10.2019р. за №112-КР «Про звільнення з посади викладача»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді викладача іноземної мови, зарубіжної літератури, художньої культури ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей»;

- стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.10.2019 року та по день ухвалення рішення суду, виходячи із середньоденної зарплати в розмірі 892.52 грн.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що фактично сторона позивача обґрунтовує свої доводи припущеннями, що свідки, які вказують на винні дії ОСОБА_1 зводять наклеп, докази проведення службового розслідування підроблені, а аморальний проступок в діях позивача відсутній.

На переконання суду, будь які приниження вчителя у присутності учня, вживання вчителем нецензурної лайки, а тим більше в адресу іншого вчителя є недопустимим та свідчать про аморальність.

Зазначені вище прояви поведінки позивача суперечать вимогам педагогічної етики, моралі, поваги до гідності дітей, обов`язку вчителя захищати дітей від будь-яких форм фізичного або психічного насильства, а також суперечать загальноприйнятим нормам і правилам, порушують моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві.

Тривалий педагогічний досвід позивача, її досягнення в професійній сфері, жодним чином не стосуються її поведінки та не можуть бути мірилом її ставлення до колег.

За вказаних обставин дії ОСОБА_1 суд розцінив як аморальні проступки, а, враховуючи, що вказані діяння були застосовані до різних осіб протягом нетривалого проміжку часу, то такі дії носять характер систематичних і вказують на неможливість подальшої роботи позивача.

Доводи представника позивача про те, що оспорюваний наказ не містить правової підстави для звільнення не заслуговують на увагу, оскільки, як вказувалось вище у наказі №112-КР від 15.10.2019 року були внесені зміни наказом від 02.01.2020 року та передбачено підставу звільнення як висновок розслідування та рішення профспілкового комітету.

Наказ містить чітке зазначення пункту та положень статті, за якою особа підлягає звільненню. Крім того, позивачем до позовної заяви було додано копію наказу №112-КР від 15.10.2019 року, на якому зроблено напис від руки про незгоду ОСОБА_1 з наказом та заперечення вчинення аморального проступку, що вказує на розуміння позивачем, за які саме обставини йде мова.

Також суд зауважив, що за умови встановлення в діях позивача аморального проступку, який повністю доводиться та підтверджується зібраними доказами наказ про її звільнення не може бути скасований, виходячи лише з формальних підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим та поставленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що жодних фактичних підстав для її звільнення в наказі №112-КР від 15.10.2019 не зазначено, що підтверджується текстом наказу.

Вказує, що судом не надано оцінку, тому що пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були спростовані відповідачем, зокрема у тій частині, що комісія, призначена департаментом освіти Черкаської облдержадміністрації, що перевіряла правомірність її звільнення не знайшла жодного факту аморальної поведінки ОСОБА_1 , та ту обставину, що матеріали про проведення службового розслідування щодо аморальних проступків ОСОБА_1 були оформлені лише в січні 2020 року, після її звернення до суду із вказаним позовом.

Вказує, що проведення службового розслідування відбулося з порушенням норм, передбачених в Порядку проведення службового розслідування, затвердженого постановою КМУ від 13.06.2000 № 950, а саме не містить дат початку та закінчення проведення службового розслідування, її не було ознайомлено з наказом про проведення розслідування, а також порушені її права надавати усні та письмові пояснення, звертатися з клопотанням про опитуванні інших осіб, яким відмові обставини. подавати зауваження, звертатися з клопотанням про виведення із складу комісії осіб, в яких наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів.

У відзиві на апеляційну скаргу ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» вказувало, що судом встановлені дійсні обставини справи, надана вірна правова оцінка правовідносинам у справі.

Відповідач звертає увагу, що ОСОБА_1 посилається на порушення роботодавцем Порядку проведення службового розслідування, затвердженого постановою КМУ від 13.06.2000 № 950. Однак, даний порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції». Позивач у цій справі звільнена з посади викладача іноземної мови, зарубіжної літератури, художньої культури не є особою, на яку поширюються положення дії Закону України «Про запобігання корупції», а спірні правовідносини не охоплюються вимогами п. 2 цього Порядку.

Звернуто увагу, що у даній справі засідання профспілкового комітету проводились двічі в 2019 році (04.10.2019 і 15.10.2019), на які позивач не з`явилася. Також вона не з`явилася на засідання комітету призначеному за ухвалою суду, хоча клопотання було подано саме нею, що свідчить про недобросовісність поведінки ОСОБА_1 .

Апеляційний суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, що позивач з 15.10.1996 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, зокрема, наказом №40 була прийнята на посаду викладачем англійської мови. Наказом № 34-КР від 10.04.2006 року переведена на посаду заступника директора з навчальної роботи.

Наказом № 82-КР від 03.09.2019 року позивач переведена на посаду викладача іноземної мови, зарубіжної літератури, художньої культури, а наказом №112-КР від 15.10.2019 року позивач звільнена з посади викладача згідно ст. 41 п. 3 КЗпП України.

Вказані обставини стверджуються доданою позивачем копією трудової книжки.

Отже ОСОБА_1 за своїми посадовими обов`язками виконувала педагогічну виховну роботу, а тому вона є тим суб`єктом, який може бути звільненим з підстави вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи.

Оскаржуючи своє звільнення позивач посилається на те, що вона не вчиняла жодного аморального проступку, не сумісного з продовженням роботи на посаді викладача, а її звільнення відбулось з порушенням порядку, встановленого законом, адже відповідач у наказі від 15.10.2019 року за №112-КР взагалі не зазначив коли та які саме факти встановив відповідач щодо позивача, на підставі яких саме доказів і які саме дії позивача є аморальним проступком та коли вони вчинені.

Разом із тим відповідачем надані копії заяв ОСОБА_4 від 05.09.2019 року , ОСОБА_5 від 05.09.2019 року та ОСОБА_6 від 05.09.2019 року, які адресовані директору КНП «Золотоніський професійний ліцей» та в яких зазначено про погрози та вживання нецензурної лексики в їх адресу зі сторони ОСОБА_1 в присутності інших осіб, в тому числі учнів.

Наказом директора ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» від 06.09.2019 року створено комісію з розслідування повідомлених заявниками обставин вчинених ОСОБА_1 діянь, що містять ознаки аморальних проступків в складі голови комісії - ОСОБА_7 , членів комісії - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ..

Вказаною комісією було опитано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , взято до уваги пояснення інших осіб та складено висновок від 30.09.2019 року.

Позивач в період з 09.09.2019 року до 14.09.2019 року та з 16.09.2019 року до 25.09.2019 року перебувала на лікарняному, що стверджується доданими листками непрацездатності серії АДФ №783274, АДФ №713386, до роботи приступила 30.09.2019.

Згідно наданого відповідачем акту від 30.09.2019 року ОСОБА_1 відмовилась надавати пояснення щодо обставин подій, повідомлених у заявах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Листом від 15.10.2019 року профспілковий комітет повідомив, що вважає діяння, які вчинені ОСОБА_1 та описані у висновку розслідування аморальними проступками в наслідок яких остання втратила авторитет серед колег та учнів, грубо підірвала авторитет навчального закладу повагу та довіру до роботи педагога. У зв`язку з чим вказані діяння є несумісними з подальшою роботою ОСОБА_1 як викладача. За результатами таємного голосування (за 8 осіб, проти 1 особа) було прийнято рішення задовольнити подання директора ліцею від 30.09.2019 року та надати згоду на звільнення ОСОБА_1 за вчинення аморального проступку, згідно п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Наказом відповідача від 15.10.2019 року №112-КР «Про звільнення з посади викладача» ОСОБА_1 звільнена з посади викладача англійської мови з 15.10.2019 рокузгідно п. 3 ст. 41 КЗпП України. Згідно наданого відповідачем акту від 15.10.2019 року позивач відмовилась від ознайомлення з наказом.

Наказом відповідача від 02.01.2020 року внесено зміни до вказаного наказу від 15.10.2019 року №112-КР та викладеного його у такій редакції «Звільнити ОСОБА_1 з посади викладача іноземної мови, зарубіжної літератури, художньої культури з 15.10.2019 року згідно з п. 3 ст. 41 КЗпП України. Підстава: висновок розслідування, рішення Профспілкового комітету».

У ході розгляду даної справи обома сторонами були подані заяви про виклик та допит свідків.

Сторона позивача вказувала, що їх позовні вимоги підтверджені показами наступних свідків, які були заслухані судом першої інстанції:

- ОСОБА_2 , який в судовому засіданні пояснив, що він у 2019 року був головою комісії від обласного департаменту освіти та здійснював перевірку заяв щодо аморальних проступків ОСОБА_1 .. Така перевірка здійснювалася вже після звільнення ОСОБА_1 та комісія в її діях жодного аморального проступку не виявила. Вказував, що всі акти та письмові пояснення писалися задніми числами, поспіхом, акт службового розслідування щодо проступку ОСОБА_1 йому не надавали. Комісія опитувала учасників подій, але ніхто не зміг належно пояснити обставини події. За результатами проведеної перевірки комісія висновок не складала, оскільки точно стверджувати про наявність чи про відсутність такого проступку неможна. Він звертався до директора департаменту для відповідного реагування, однак той у такому відмовив і повідомив, що буде мирне врегулювання конфлікту. Висновок він подав у департамент та Міністерство науки і освіти, де вказав невідповідність у документах;

- ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що впродовж серпня-жовтня 2019 р. працювала викладачем ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» та добре знає ОСОБА_1 , яку вважає професіоналом своєї справи. Звільнилася з ліцею в 2020 році через нестерпні моральні умови. На час звільнення позивача вона працювала у ліцеї та стверджує, що позивача 04.09.2019 року вона в ліцеї не бачила та вони зустрілися в методцентрі в м. Черкаси близько 10.00 год. Приїхали вони в м. Золотоноша близько 16 год. 00 хв., після чого пішли до ліцею. Їй відомо, що ініціатором конфлікту була ОСОБА_4 ;

- ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що він працював в ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» та в 2019 році займався ремонтом у закладі пов`язаного із заміною вікон. Коли він піднімався на другий поверх то побачив, як ОСОБА_4 піднімаючись по сходах на гору побачила ОСОБА_1 , яка спускалася від директора та спровокувала останню. Не вірить, що ОСОБА_1 могла вживати нецензурну лайку, а якщо її звільнили за таке то потрібно звільняти і директора, який поводить себе невідповідно, завжди вживає нецензурну лайку в тому числі і по відношенню до працівників. 04.09.2019 року ОСОБА_1 у ліцеї він не бачив.

- ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що він працював викладачем та соціальним педагогом ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей», часто спілкувався із ОСОБА_1 . Заперечував сварку між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .. У жовтні 2019 року був присутнім на засіданні профкому ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» де розглядалось питання вчинення ОСОБА_1 аморальних проступків. Позивача на вказане засідання не запросили на що він неодноразово вказував. В подальшому його викликав директор, який запитував у нього кого він буде підтримувати, його чи ОСОБА_1 .. Через нестерпну поведінку директора також був змушений звільнитися;

- ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працювала на посаді заступника директора з виховної роботи ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» та знає позивача понад 20 років. 03.09.2019 року ОСОБА_1 зайшла до неї із питанням узгодження плану щодо розподілу між викладачами годин, коли до неї зателефонував директор та наказав ОСОБА_1 негайно прибути до нього. Через деякий час вона побачила ОСОБА_1 , яка поверталася від нього перебуваючи в шоковому стані, в цей час проходила ОСОБА_4 , яка почала насміхатися із позивача на що та розізлилась. Жодної лайки в цей момент не було, ОСОБА_4 намагалася провокувати позивача, а та відповіла, щоб вона йшла собі далі. 04.09.2019 році у неї був день народження і ОСОБА_1 приїхала з м. Черкаси в кінці дня, шукала директора, якого вже на той час не було. Також на той час вже була відсутня ОСОБА_6 .. Вона не бачила жодних конфліктів позивача з іншими викладачами ні 03.09., ні 04.09.2019 року. Вказувала, що раніше позивач, вона та директор були однією командою доки не з`явилась ОСОБА_4 , яка неналежно виконує свої обов`язки, часто залишається дома без будь-яких причин, користується довірою директора, на їх вказівки не реагує;

- ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працювала на посаді практичного психолога ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» та їй учні розповідали про неофіційні відносини між директором та одним із викладачів після чого в колективі стрімко почало рости напруження. З вересня 2019 року почали звільнятись викладачі. В кінці вересні 2019 року її попросили зайти у відділ кадрів та підписати якийсь документ, де вона дізналася, що це був акт, що ОСОБА_1 відмовилась отримувати наказ на звільнення. Вказаний акт був складений задніми числами. ЇЇ попереджали щоб вона не спілкувалася із ОСОБА_1 бо попаде під гнів директора. Не витримавши такої напруги вона звільнилася в січні 2020 року;

- ОСОБА_3 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона перебувала на посаді старшого майстра ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» та у жовтні 2019р. брала участь у засіданні профкому коли до них зайшов директор ОСОБА_15 та просив погодити звільнення ОСОБА_1 , включав їм якісь записи розмов по телефону, казав, що це сваряться ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ОСОБА_8 , яка є головою профспілки зачитала доповідні ОСОБА_4 , секретарем засідання була ОСОБА_6 . Внаслідок таємного голосування погодили звільнення ОСОБА_1 . Ніяких результатів службових розслідувань не оголошували. У січні 2020 року у вихідний день усіх викликав директор у гуртожиток де був адвокат ОСОБА_16 , який розказував як вірно оформити звільнення ОСОБА_17 , які ОСОБА_8 та ОСОБА_18 вивчити записи та які документи необхідно відредагувати. Під аморальний проступок пояснюючу записку вона писала після того як ОСОБА_1 звернулась у суд. Стверджує, що жодної лайки між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не було, а хтось лише крикнув про те, що потрібно швидко йти на урок. Стверджує, що під острахом втратити роботи оговорила ОСОБА_17 та попереджала ОСОБА_18 , що якщо її викличуть до суду то вона буде говорити правду, через що її з часом також вимусили звільнитись.

Сторона відповідача вказувала, що їх заперечення щодо обставин, які викладені у позовній заяві підтверджені показами наступних свідків, які були заслухані судом першої інстанції:

- ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працює на посаді інспектора відділу кадрів та на початку вересня 2019 року її викликав директор та пояснив, що до нього надійшли заяви від трьох працівників щодо дій ОСОБА_1 , яка перевищила свої повноваження принизивши їх. 06.09.2019 року був виданий наказ про створення відповідної комісії з розслідування вказаних у заявах подій де її призначено головою комісії. Комісією було відібрано пояснення у працівників, які написали заяви, а також опитано свідків, однак на той час ОСОБА_1 пішла на лікарняний. Коли ОСОБА_1 вийшла на роботу комісія запросила її в кабінет директора для того, щоб та дала свої прояснення, однак остання від такого відмовилася про що був складений відповідний акт. Крім того вказувала, що 05.09.2019 року в її кабінеті перебувала ОСОБА_5 , яка писала заяву щодо педагогічного навантаження. В цей час зайшла ОСОБА_1 та між ними виник конфлікт через педагогічне навантаження та, що ОСОБА_5 , на думку ОСОБА_1 не повинна мати стільки викладацьких годин. В ході конфлікту ОСОБА_1 почала ображати ОСОБА_5 нецензурною лайкою незважаючи на те, що остання була вагітною, що було добре видно. Хоча була очевидцем цієї події самовідвід не заявляла посилаючись на відсутність таких вимог у законодавстві та повідомлення про такі події директора шляхом написання відповідної доповідної записки. Висновок про результати розслідування був складений 30.09.2019 року, який був наданий директору. ОСОБА_1 для ознайомлення вказаний висновок не надавали. Пізніше їй стало відомо, що на засіданні профкому було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 . Наказ про звільнення за №112КР готувала вона. 02.01.2020 року за №1-кр було видано наказ у зв`язку з помилкою в наказі №112-КР в посаді, яку займала ОСОБА_1 про що остання була повідомлена письмово;

- ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працює у ліцеї майстром та була членом профкому. 03.09.2019 року стала свідком конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в ході якого остання виражалася нецензурною лайкою. Про те, що була очевидцем вказаних подій написала доповідну директору. Знала, що окремі працівники писали заяви директору щодо поведінки ОСОБА_1 .. Брала участь 04.10.2019 року у засіданні профкому на який запрошували також ОСОБА_1 , остання не з`явилась, а тому засідання відклалось. Оскільки ОСОБА_1 не з`явилась і на наступне засідання, яке відбулось 15.10.2019 року, то вирішено було проводити його за її відсутності. Директор ліцею був присутнім на обох засіданнях профкому. Голосування відбувалось таємно в ньому брали участь також ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .. ОСОБА_1 не було на жодному засіданні, остання не підписувала жодних документів в тому числі відмовилася отримувати та підписувати наказ про звільнення.;

- ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працювала на посаді викладача ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» та 03.09.2019 року під час уроку з групою №16 до аудиторії зайшла ОСОБА_1 , перервала урок та в грубій формі повідомила, що тепер у неї буде лише 300 навчальних годин, після чого покинула приміщення. Після закінчення уроку вона пішла до директора та повідомила, що має намір звільнитися, адже така кількість годин свідчить, що вона працює менше ніж на півставки. Директор сказав щоб вона працювала по старому графіку. На наступний день, 04.09.2019 року. ОСОБА_1 знову під час уроку зайшла до аудиторії та почала на неї кричати в присутності учнів, після чого почала ображати нецензурними словами. Вона член профкому, обидва рази брала участь в його засіданні, голосувала за звільнення ОСОБА_1 ;

- ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працювала на посаді майстра виробничого навчання ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» та у вересні 2019 року звернулася до директора із заявою щодо конфлікту із ОСОБА_1 . Так 03.09.2019 оку. на першому поверсі вона зустріла ОСОБА_1 , яка почала сваритися із нею та в присутності викладачів та дій почала ображати її нецензурними словами. Вказану подію бачила викладач ОСОБА_19 , яка почала відводити учнів. Такі дії ОСОБА_1 проявляє систематично, навіть після її звільнення продовжує ображати її, а тому вона зверталася в поліцію. Вона є членом профкому, брала участь у засіданні по питанню звільнення ОСОБА_1 .. Було два засідання, на обидва ОСОБА_1 не з`явилася, свої пояснення не надавала;

- ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона була в.о. заступника директора з навчальної роботи ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» та входила до складу комісії з приводу службового розслідування конфлікту в ліцеї. Комісія була створена наказом через надходження до директора трьох заяв від викладачів ліцею щодо дій ОСОБА_1 .. Комісія ОСОБА_1 не змогла опитати, оскільки остання перебувала на лікарняному, а потім відмовилася надавати пояснення, уникала контакту з членами комісії. Вона особисто телефонувала ОСОБА_1 , однак та не брала слухавку. Також вона брала участь в засіданні профкому на які ОСОБА_1 також не з`явилася, пояснень не надала. Голосування було таємним 8 чоловік голосувало за звільнення, один проти.

Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і суб`єктів господарювання.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

До суб`єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську; гідність тощо.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов`язки.

За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов`язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком.

З аналізу вищезазначеного можливо дійти висновку про те, що педагогічний працівник зобов`язаний бути людиною високих моральних переконань, бездоганної поведінки та зобов`язаний захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу, зокрема, від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства.

У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 458/394/22 (провадження № 61-17173св23) викладено висновок про те, що: «аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь, зобов`язані бути людьми високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, їх батьками, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України».

Підсумовуючи зазначене, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими учасниками навчально-виховного процесу, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як педагога, що унеможливлює досягнення мети навчально-виховного процесу, він підлягає звільненню з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.

Водночас, підставою для звільнення з підстав, визначених пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України, може слугувати не будь-який аморальний проступок, а безпосередньо такий, що несумісний із продовженням такої роботи.

Законодавцем не визначено критеріїв межі між сумісними і не сумісними з продовженням роботи проступками, а відтак саме на суд, з метою виконання завдання цивільного судочинства, покладено обов`язок самостійно надати оцінку і встановити, чи є аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи.

Такі висновки узгоджуються зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах: від 27 березня 2019 року у справі № 560/893/17 (провадження № 61-48706св18), від 11 квітня 2019 року у справі № 351/2141/16 (провадження № 61-31226св18), від 31 липня 2019 року у справі № 243/5802/16-ц (провадження № 61-24254св18), від 05 вересня 2019 року у справі № 697/2520/18 (провадження № 61-8551св19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 495/47/18 (провадження № 61-44378св18), від 31 жовтня 2022 року у справі № 219/9052/20 (провадження № 61-18516св21), від 25 квітня 2024 року у справі № 462/2096/23 (провадження № 61-16502св23).

Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Із підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (пункт 3 частини першої стаття 41 КЗпП України) можуть бути звільненні лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

До суб`єктів, які можуть бути звільнені на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України належать учасники освітнього процесу, зазначені у пункті 2 частини першої статті 52 Закону України «Про освіту» а саме: педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про загальну середню освіту», що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, учасниками освітнього процесу в закладах загальної середньої освіти є, зокрема, керівники, педагогічні працівники, психологи, бібліотекарі.

Статтею 24 Закону України «Про загальну середню освіту», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту та/або професійну кваліфікацію педагогічного працівника, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров`я якої дозволяє виконувати професійні обов`язки в закладах системи загальної середньої освіти. Перелік посад педагогічних працівників системи загальної середньої освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 54 Закону України «Про освіту» визначено, що педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані: постійно підвищувати свій професійний і загальнокультурний рівні та педагогічну майстерність; виконувати освітню програму для досягнення здобувачами освіти передбачених нею результатів навчання; сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; дотримуватися академічної доброчесності та забезпечувати її дотримання здобувачами освіти в освітньому процесі та науковій діяльності; дотримуватися педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на невідповідність наказу про її звільнення вимогам законодавства, оскільки в ньому відсутні сформульовані аморальні проступки не сумісні з продовженням роботи.

Колегія суддів, перевіряючи вказані доводи враховує наступне.

Наказ з кадрових питань як різновид розпорядчого документа може бути змінено і доповнено новим розпорядчим документом. Внесення роботодавцем змін до наказу з метою виправлення помилки чи дати звільнення не є підставою для визнання такого наказу незаконним. Трудове законодавство не містить імперативних норм, які б забороняли роботодавцю вносити зміни до наказу із зазначеною вище метою. Необхідною умовою для правильного вирішення трудового спору є оцінка дій роботодавця та встановлення реальних підстав для внесення змін до оспорюваного наказу (постанова Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 305/2278/19).

У своїй постанові від 24.05.2022р. по справі №703/3231/20 Верховний Суд вказав, що безпідставними є й доводи касаційної скарги про відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у ситуації, коли роботодавець видає наказ, який стосується вже звільненого працівника, та після відкриття провадження у справі щодо оскарження такого звільнення, оскільки Верховний Суд зазначав про можливість внесення змін до наказу про звільнення. Зокрема, у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 761/23477/16-ц (провадження № 61-46657св18) Верховний Суд врахував, що внесення змін до наказу про звільнення позивача стосуються лише дати звільнення і не змінюють підстави розірвання трудового договору та погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про необґрунтованість позовних вимог та про те, що звільнення позивача з роботи відбулося з дотриманням положень КЗпП України. Отже, за сталою практикою Верховного Суду наказ роботодавця про внесення змін до наказу про звільнення, з урахуванням фактичних обставин справи, може бути визнаний незаконним, якщо він змінює підстави розірвання трудового договору, тоді як у справі, яка переглядається, підстава звільнення не змінена, а лише доповнено правове обґрунтування прийнятого рішення з метою приведення наказу про звільнення у відповідність до вимог законодавства, яке вимагає зазначення у наказі відомостей, коли і в чому конкретно полягає порушення, яке стало приводом для звільнення працівника з роботи, та відомостей про застосування дисциплінарних стягнень на підтвердження систематичності невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на працівника.

Наказ про звільнення повинен містити підстави звільнення з посиланням на пункт і статтю КЗпП України. Наказ може бути складений у довільній формі або за типовою формою № П-4, затвердженою наказом Держкомстата України від 05 грудня 2008 року № 489.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

З аналізу наведеного слід дійти висновку, що чинним законодавством не заборонено вносити виправлення в накази, зокрема і в накази про звільнення, а тому порушень з боку відповідача у даній частині колегія суддів не знаходить.

Як видно зі змісту наказу в ньому міститься посилання на норму статті, за якою позивача звільнено із займаної посади.

Крім того, наказ містить підстави його видачі, а саме висновок службового розслідування, рішення Профспілкового комітету.

Отже, за формою та змістом наказ відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо посилань на порушення порядку проведеного службового розслідування, а саме Порядку проведення службового розслідування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 р. № 950, то колегія суддів зауважує, що в пункті 1 визначено, що цей Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно осіб, на яких поширюється дія Закону України Про запобігання корупції.

Викладач іноземної мови, зарубіжної літератури, художньої культури не відноситься до посадових осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про запобігання корупції». ОСОБА_1 не є посадовою особою юридичної особи публічного права, тобто особою, яка для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівняна до осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування, а тому посилання на вказаний порядок колегія суддів вважає недоречним.

Щодо доводів в частині того, що позивач була позбавлена права надавати пояснення, подавати документи, клопотання, то колегія суддів враховує, що 30.09.2019 року було складено Акт за підписами членів комісії з розслідування діянь з ознаками аморальних проступків про те, що ОСОБА_1 відмовилась надавати пояснення щодо обставин подій.

Крім того, позивач до матеріалів справи не долучила доказів надсилання або подання документів, що стосувалися підстав службового розслідування, які як вона стверджує, її позбавили права долучити, а також клопотання на ім`я директора ліцею, тощо.

Щодо допитаного свідка ОСОБА_2 , на покази якого посилається позивач у поданій апеляційній скарзі, то слід звернути увагу, що свідок, стверджуючи про проведення перевірки від обласного департаменту освіти, яку він очолив та за результатами якої не було виявлено жодного аморального проступку, у той же час до суду не надано жодних доказів як проведення такої перевірки, так і її результатів.

Колегія суддів враховує, що у разі неможливості позивачем самостійно отримати такий доказ, вона не була позбавлена процесуального права на заявлення клопотання перед судом щодо його витребування.

На засідання профспілки ДНЗ «Золотоніський професійни ліцей» призначеному на виконання ухвали суду задля дотримання прав позивача при звільненні, ОСОБА_1 не з`явилася, хоча була належним чином повідомленою.

Щодо показів ОСОБА_3 , яка в судовому засіданні пояснила, що надала письмові пояснення щодо обставин конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під острахом бути звільненою із займаної посади, а також відмови від попередніх її пояснень щодо конфлікту, який наразі як вона стверджує взагалі не було, то колегія суддів зважає на ту обставину, що конфлікт виник у ОСОБА_1 також з іншими працівниками закладу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Слід зауважити, що очевидцем конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 була ОСОБА_8 , яка також надала доповідну записку на ім`я директора, зазначивши обставини конфлікту та висловлювання позивача на адресу ОСОБА_4 при педагогічному складі та учнях ліцею.

Вживання позивачем нецензурної лайки та образ колег підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 .

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Посилаючись в апеляційній скарзі на наявність конфлікту інтересів між нею та членами комісії створеної на підставі наказу директора ліцею №216 від 06.09.2019 року для розслідування діянь з ознаками аморальних проступків, у той же час позивач вказаний наказ в судовому порядку не оспорювала.

Однак, судом при перевірці вимог позивача були враховані всі обставини у справі та за результатами їх розгляду колегія суддів доходить висновку про наявність в діях позивача, як педагогічного працівника, наявності аморального проступку, який полягав у нецензурних висловлюваннях на адресу працівників ліцею у присутності інших осіб та учнів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2025 року.

Судді: