ЄУ №712/8162/25
Провадження №2/712/3436/25
08 вересня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси
у складі: головуючого судді Стеценко О.С.
за участю секретаря судового засідання Дубини В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача в якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
У обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є власником 2/15 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 . Відповідач був попереднім власником вказаного житла та зареєстрований в частині будинку, яка належить позивачу на праві приватної власності, проте фактично не проживає з грудня 2021 року. Реєстрація відповідача створює позивачу перешкоди у користуванні житлом.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2025 року відкрито позовне провадження у справі, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження призначено до розгляду по суті на 14 липня 2025 року.
14 липня 2025 року судове засідання відкладено на 08 вересня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача.
У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримав та просив її задовольнити, проти винесення судом заочного рішення не заперечуює.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення, розгляду справи без його участі не надав, відзив на позовну заяву не пред`явив.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши наявні у справі письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власником 2/15 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 25.07.2023 та витягом з Державного реєстру речових прав №340388515 від 25.07.2023.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/005853615 від 01.08.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01.08.2023.
Актом від 10.06.2025 громадяни ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт непроживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з грудня 2021 року в будинку АДРЕСА_1 .
Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно зі ст.ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом досліджена додана до позову заява власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) адресована Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради щодо зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У вказаній заяві позивачу було відмовлено з підстав ненадання згоди інших співвласників.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №442482241 від 08.09.2025 окрім позивача власниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , є: ОСОБА_6 1/10 частка; ОСОБА_4 2/25 частки; ОСОБА_7 2/25 частки; ОСОБА_3 26/100 частки.
Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 з грудня 2021 року фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, у пункті 2 договору дарування від 25.07.2023, серед іншого, зазначено, що особи, котрі проживають і (або) зареєстровані в частині житлового будинку на момент укладення договору, не заперечують проти виселення (зняття з реєстрації) в строки, встановлені цим договором.
Суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_2 понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні.
Однак, оскільки позивач є власником 2/15 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , то позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають частковому задоволенню, а саме щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування належною позивачеві частки.
Позивач не є власником усього будинку, а тому не може ставити питання щодо захисту прав інших співвласників.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при зверненні з позовною заявою до суду, у сумі 1 211,20 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, ст.391, 405 ЦК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування 2/15 частинами житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір у сумі 1 211,20 грн.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Копію заочного рішення надіслати сторонам протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів.
Суддя: О.С. Стеценко