Запорізький апеляційний суд
Провадження № 22-ц/807/1347/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2025 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у період з 01 грудня 2014 року по 31 жовтня 2023 року Концерн «Міські теплові мережі» надавав ОСОБА_1 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності у розмірі частки. За вказаною адресою було оформлено особовий рахунок N НОМЕР_1 на ОСОБА_1 . П.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно. Оплату за надані послуги відповідач не здійснювала, у зв`язку із чим за період з 01 грудня 2014 року по 31 жовтня 2023 року має заборгованість у розмірі 50 580, 87 грн. Претензій щодо якості теплової енергії за вказаний період не надходило. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у зазначеному вище розмірі, а також судовий збір у розмірі 2 147,20 грн.

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Концерн «Міські теплові мережі» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Стягнути з відповідачі понесені позивачем судові витрати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що сплачена ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води її представником ОСОБА_2 на рахунок Концерну «МТМ» у розмірі 49 550,99 грн не була зарахована, оскільки рахунок на який вона нібито сплатила дані кошти закритий 11.11.2021 року. Надані відповідачем платіжні інструкції не є доказом оплати, оскільки оплата вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції, яка у даному випадку не була зарахована. Заперечує проти посилання суду на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2022 року у справі №335/1352/22, яким встановлено факт сплати представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відповідно до платіжних доручень від 17.01.2022, 19.01.2022, 24.01.2022 на рахунок Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , (на теперішній час вул. Героїв полку « Азов») особовий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 49550, 99 грн, оскільки в межах зазначеної справи не було залучено третю особу Концерн «МТМ», воно не є стороною договору оренди між відповідачкою та ОСОБА_3 .. З огляду на зазначене, вважає, що є підстави для скасування судового рішення та задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до квартири ОСОБА_1 за вищезазначеною адресою за період з 01.12.2014 року по 31.10.2023 року у розмірі 50 580,87 грн.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи, суд першої інстанції вірно встановив обставини справу, надав належну оцінку доказам у справі, тому рішення суду є законним і обгрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішенні суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн (3 028, 00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 50 580.87 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 довела, що заборгованість за період, який заявлений Концерном «МТМ», була сплачена її представником ОСОБА_2 , що підтверджується належними, достатніми та достовірними доказами наявними в матеріалах справи, а відтак заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у відповідачки відсутня.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , інша 1/2 частина належить ОСОБА_4 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна (а.с.12).

Відповідно до довідки Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 27 листопада 2023 року за вих.№04-46/6/8426 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 09 грудня 1977 року по теперішній час (а.с.25).

Відповідно до довідки Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 27 листопада 2023 року за вих.№04-46/6/8425 ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 09 грудня 1977 року по 25 вересня 2012 року (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с.23).

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу Бахматської Т.М. від 13 травня 2022 року, по кв. АДРЕСА_4 була відкрита 10 жовтня 2012 року спадкова справа, згідно якої спадкоємцем 1/2 даної квартири є ОСОБА_3 (а.с.40).

На квартиру відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 . По особовому рахунку № НОМЕР_1 , квартиронаймач ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою щодо заборгованості за надані послуги та розрахунком основного боргу (а.с.7-9).

Відповідно до довіреності від 08 листопада 2021 року посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявський В.В., реєстраційний номер 3128, ОСОБА_1 уповноважила цією довіреністю Дорофеєва О.А. бути її представником з питань управління та користування зокрема квартирою, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.72).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгваності та довідки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 грудня 2014 року по 31 жовтня 2023 року складає у сумі 50782, 16 грн, в тому числі за період з 01 12.2014 по 31.10.2021 37430, 86 грн, з 01.112021 року по 31.10.2023 року у розмірі 13150, 01 грн ( а.с. 7-9).

24 травня 2015 року між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_3 (Орендар) укладено договір оренди квартири.

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.2, 3.1, 5.6, договору оренди квартири, Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове користування квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Строк дії договору оренди встановлюється з дня сплати за перший місяць до 23 травня 2018 рік та може бути продовжений на той же термін, якщо жодна зі сторін не забажає припинити його, повідомивши про це письмово за місяць до закінчення строку дії договору іншу сторону. Оренда плата за використання квартири та майна складає 100 грн в місяць та вноситься до третього числа кожного місяця. Додатково до орендної плати орендар сплачує всі комунальні послуги.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2022 року (справа №335/1352/22), яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за невиконання договору оренди квартири задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 49 550,99 гривень. Задовольняючи даний позов, суд встановив, відповідно до довідки виданої Концерном «Міські теплові мережі», що ОСОБА_1 станом на 04 січня 2022 року має заборгованість за постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 49550, 99 грн, особовий рахунок № НОМЕР_1 . Також встановив, що відповідно до платіжних доручень від 17.01.2022, 19.01.2022, 24.01.2022 року представником Дорофеєвої Л.Ф. за довіреністю ОСОБА_2 на рахунок Концерну «Міські теплові мережі» сплачено заборгованість за постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 49 550,99 грн. Рішення набрало законної сили 12 вересня 2022 року ( а.с. 41-42).

З копії довідки, яка міститься в матеріалах цивільної справи №335/1352/22, виданої Концерном «Міські теплові мережі», ОСОБА_1 , станом на 04.01.2022 року, мала заборгованість перед ФК «МТМ» Вознесенівського району за постачання теплової енергії та гарячої за адресою АДРЕСА_1 у розмірі 49 550,99 грн, особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року за клопотанням представника позивача витребувано у АТ « Сенс Банк» копії квитанцій або інформації на підтвердження факту здійснення оплат у розмірі 4500, 00 грн 17.01.2022 року, 30500 грн 19.01.2022 року, 14550, 90 грн - 24.01.2022 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 відкритим за адресою; АДРЕСА_1 .

19 листопада 2024 року на виконання зазначеної ухвали суду від АТ « Сенс Банк» надійшла відповідь № 12745-БТ-32.2/2024 від 11 листопада 2024 року, відповідно до якої оплата у розмірі 4500, 00 грн 17.01.2022 року, 30500 грн 19.01.2022 року, 14550, 90 грн - 24.01.2022 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 серед платежів від третіх осіб через касу банку не знайдено.

Згідно з довідкою від 15 липня 2024 року АТ «Сенс-Бангк» повідомило, що грошові кошти з рахунку ОСОБА_2 - платіжна інструкція № МВ93440496 від 17 січня 2022 року на суму 4500, 00 грн, платіжна інструкція № МВ94230142 від 19.01.2022 на суму 30 500,00 грн, платіжна інструкція № МВ96038936 від 24.01.2022 на суму 14 550,99 грн, були перераховані за призначенням платежу оплата за тепло по о/р НОМЕР_1 , по наступним реквізитам: Отримувач: Концерн ГТС; код отримувача 32121458; рахунок отримувача НОМЕР_2 ; банк отримувача Філія ЗО АТ „Ощадбанк в м. Запоріжжя (а.с.78).

Відповідно до довідки заступника начальника філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» О.Л. Халтобін від 11 листопада 2021 року за вих.№107.33-09/441/72940/2021-07, Філія Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО313957) повідомлено про закриття 11 листопада 2021 року поточних рахунків в національній валюті Концерну «Міські теплові мережі» (): НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 (а.с.71,100).

Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту).

Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Крім того, вказаним законом передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідача, як споживача послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Договір між сторонами про надання послуг не укладався, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачу як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 , а відповідач такі послуги прийняв, від їх отримання не відмовився.

Фактичне надання цих послуг слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил.

Отже, між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги (вказане відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 року).

З 01.11.2021 року між позивачем та відповідачем укладений типовий індивідуальний договір № 605176170 про надання послуги з постачання теплової енергії та послуги гарячої води.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.

На підтвердження вартості надання послуг та отримання таких споживачем, Концерн «МТМ» надав розрахунок заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якої відповідачу нараховано заборгованість з оплати за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 грудня 2014 року по 31 жовтня 2023 року у розмірі 50 580,87 грн (а.с.7-9).

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Згідно вимог ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Предметом спору є стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру АДРЕСА_4 , по особовому рахунку № НОМЕР_1 відкритого на ім`я ОСОБА_1 , яка за період з 01.12.2014 року по 31.10.2023 року становить 50580, 87 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 належить частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

За даною адресою Концерн «МТМ» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ..

Як стверджує позивач у позовній заяві, Концерном «МТМ» з 01 грудня 2014 року по 31 жовтня 2023 року надавались відповідачці послуги з теплопостачання, яка повинна оплатити надані послуги.

З розрахунку наданого до позову вбачається, що відповідачкою оплата послуг не здійснювалася, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 50 580,87 грн.

Як на підставу заперечення проти позовних вимог, сторона відповідача надала суду платіжні інструкції про сплату представником ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 оплату за тепло по особовому рахунку № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , отримувачу Концерн ГТС, рахунок отримувача: UA0042813: - платіжна інструкція МВ93440496 від 17.01.2022 на суму 4500 грн, - платіжна інструкція МВ94230142 від 19.01.2022 на суму 30500 грн, - платіжна інструкція МВ96038936 від 24.01.2022 на суму 49550, 99 грн . Надано довідку від 15 липня 2024 року, складена «АТ «Сенс-банк», в якій зазначено, що грошові кошти з рахунку ОСОБА_2 : платіжна інструкція № МВ93440496 від 17.01.2022 на суму 4 500,00 грн., платіжна інструкція № МВ94230142 від 19.01.2022 на суму 30 500,00 грн., платіжна інструкція № МВ96038936 від 24.01.2022 на суму 14 550,99 грн., були перераховані за призначенням платежу оплата за тепло по о/р НОМЕР_1 , по наступним реквізитам: Отримувач: Концерн ГТС; код отримувача 32121458; рахунок отримувача НОМЕР_2 ; банк отримувача Філія ЗО АТ „Ощадбанк в м. Запоріжжя (а.с.78). Також відповідач послався на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпняч 2022 року по справі № 335/1352/22, яким встановлено, що відповідно до довідки, виданої Концерном «Міські теплові мережі», ОСОБА_1 станом на 04 січня 2022 року має заборгованість за послуги з теплопостачання перед Клнцерн «Міські теплові мережі за адресою АДРЕСА_1 у розмірі 49550, 99 грн, особовий рахунок № НОМЕР_1 грн, та що відповідно до платіжних доручень від 17 січня 2022 року, від 19 січня 2022 року, 24 січня 2022 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рахунок Концерну» Міські теплові мережі» зазначена заборгованість була сплачена.

Ухвалою суду першої інстанції від 15 січня 2025 року за клопотанням представника позивача була витребувана справа № 335/1352/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за невиконання ОСОБА_6 договору оренди квартири, а саме несплати ним заборгованості перед Концерн «Міські теплові мережі» за наданні до квартири за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 49550, 99 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2022 року (справа №335/1352/22), позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за невиконання договору оренди квартири, а саме несплати ним заборгованості за наданні до квартири послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 49 550,99 гривень.

Задовольняючи даний позов, суд встановив, що відповідно до довідки виданої Концерном «Міські теплові мережі», ОСОБА_1 станом на 04 січня 2022 року має заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 особовий рахунок № НОМЕР_1 . у розмірі 49550, 99 грн. Також встановив, що відповідно до платіжних доручень від 17.01.2022, 19.01.2022, 24.01.2022 року представником ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 на рахунок Концерну «Міські теплові мережі» сплачено заборгованість за постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , яка виникла станом на 04 січня 2022 року у розмірі 49 550,99 грн.

З копії довідки, яка міститься в матеріалах цивільної справи №335/1352/22, виданої Концерном «Міські теплові мережі», ОСОБА_4 вбачається, що станом на 04.01.2022 року ОСОБА_4 мала заборгованість перед ФК «МТМ» Вознесенівського району за постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 у розмірі 49 550,99 грн., особовий рахунок № НОМЕР_1 . Рішення набрало законної сили 12 вересня 2022 року ( а.с. 41-42).

Отже, зазначеним рішенням суду, встановлено, що відповідно до платіжних доручень від 17.01.2022, 19.01.2022, 24.01.2022 року, які були оцінені судом як належні та допустимі докази, що представником ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 на рахунок Концерну "Міські теплові мережі" була сплачена заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок N НОМЕР_1 , яка станом на 04 січня 2022 року становила у розмірі 49550,99 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Судувід 17 квітня 2018 року у справі N 822/1468/17 зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі N 761/29966/16-ц вказав, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

При цьому, у постанові від 15 вересня 2022 року у справі N 910/12525/20 Велика Палата Верховного Суду конкретизувала, що преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин.

Водночас для спростування преюдиційних обставин учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами, визначеними процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, посилання апелянта на безпідставне врахування місцевим судом обставин, встановлених у справі N 335/1352/22 рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 10.08.2022 року суперечить суті преюдиції.

Правова оцінка суду в частині встановлення сплати представником Дорофеєвої Л.Ф. за довіреністю ОСОБА_2 відповідно до платіжних доручень від 17.01.2022 на суму 4500 грн, 19.01.2022 на суму 30 500 грн, 24.01.2022 року на суму 14 550,99 грн, у загальному розмірі 49 550,99 грн, на рахунок Концерну «МТМ» за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за особовим рахунком № НОМЕР_1 , наданих за адресою: АДРЕСА_1 , має преюдиційне значення у справі, що розглядається. Адже, предмет цивільної справи N 335/1352/22 стосується обставин, які мають значення для вирішення питання у цій справі №335/11362/23 за позовом Концерну «МТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у вищезазначену квартиру, який охоплює період з 01.12.2014 по 04 січня 2022 року та становить 49550, 99 грн, тобто частково входить у період заборгованості, яка є предметом цього позову.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до довідки Концерну « Міські теплові мережі», яка міститься в матеріалах цивільної справи №335/1352/22, вбачається, що станом на 04.01.2022 року ОСОБА_4 мала заборгованість перед ФК «МТМ» Вознесенівського району за постачання теплової енергії та гарячої води за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 49 550,99 грн.

Зазначена довідка позивачем не спростована.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, також врахувавши рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2022 року у справі №335/1352/22, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заборгованість за період з 01 грудня 2014 року по 04 січня 2022 року у сумі 49550, 99 грн, яка за зазначений період входить в період заборгованості, яка є предмет спору у даній справі, була сплачена представником відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який діяв від її імені на підставі довіреності від 08 листопада 2021 року посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявський В.В., реєстраційний номер 3128, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, та яким надана правова оцінка у вищезазначеному рішення суду, що набуло законної сили. А відтак, на момент ухвалення цього рішення заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у відповідача, яка виникла станом на 04 січня 2022 року у розмірі 49550, 99 грн відсутня.

Водночас позивач просив стягнути з відповідача в даній справі заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка виникла за період з 01.12.2014 року по 31 жовтня 2023 року та становить 50580, 87 грн.

Враховуючи, що заборгованість станом на 04 січня 2022 року у розмірі 49550, 99 грн, яка входить у період заборгованості, що є предметом спору у даній справі з 01.12.2014 по 31.10.2023, була погашена відповідачем, отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 04 січня 2022 року по 31 жовтня 2023 року, яка становить 1029, 88 грн ( 50580, 87-49550. 99).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не повинен був брати до уваги обставини, що встановлені рішенням у іншій справі №335/1352/22, оскільки Концерн «МТМ» не було учасниками цієї справи, а отже не мав можливості заперечувати проти позову та надавати відповідні пояснення та докази, які повинні доказуватися при розгляді цієї справи не заслуговують на увагу. Дане рішення є в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Даним рішенням суду встановлено, що відповідач передала в оренду належну їй квартиру, сплатила заборгованість за надані позивачем послуги, які стягнуті за рішенням суду з орендаря на свою користь посилаючись на довідку Концерну « Міські теплові мережі щодо заборгованості ОСОБА_1 , довідку Банку, платіжні інструкції щодо сплати заборгованості. Отже, обставини, встановлені в рішенні Орджонікізевського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2022 у справі №335/1352/22, є преюдиційним у цій справі. Крім того, колегія суддів зауважує, що Концерн «МТМ» відповідно до вимог ч.1 ст.354 ЦПК України, як особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, не позбавлена можливості оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Проте, Концерн «МТМ» не скористалося даним правом.

Щодо посилання заявника на відповідь АТ «Сенс Банк» від 11.11.2024 року відповідно до якої вбачається, що оплати за платіжними інструкціями у розмірі 4500 грн від 17.01.2022, 30500 грн від 19.01.2022, 14550,90 грн від 24.01.2022, за особовим рахунком № НОМЕР_1 серед платежів від 3-х осіб через касу Банку (Платежі населення) не знайдено (а.с.112), що на думку апеляета свідчить про несплату відповідачем заборгованості за надані комунальні послуги, не заслуговують на увагу, оскільки вищезазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено, що ці платіжні інструкції є належними та достатніми доказами на підтвердження сплати представником ОСОБА_1 заборгованості за постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 у сумі 49550, 99 грн за період, який частково входить до предмету позову у даній справі. Погашення цієї заборгованості здійснена шляхом списання грошових коштів представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 в безготівковій формі зі свого особистого рахунку, відкритого раніше в Сенс-банку ( стара назва Альфа-банк).

Крім того, відповідно до довідки від 15 липня 2024 року, яка міститься в матеріалах справи, АТ «Сенс-Банк» повідомило, що грошові кошти з рахунку ОСОБА_2 - платіжна інструкція № МВ93440496 від 17 січня 2022 року на суму 4500, 00 грн, платіжна інструкція № МВ94230142 від 19.01.2022 на суму 30 500,00 грн., платіжна інструкція № МВ96038936 від 24.01.2022 на суму 14 550,99 грн, були перераховані за призначенням платежу оплата за тепло по о/р НОМЕР_1 , по наступним реквізитам: Отримувач: Концерн ГТС; код отримувача 32121458; рахунок отримувача НОМЕР_2 ; банк отримувача Філія ЗО АТ „Ощадбанк в м. Запоріжжя (а.с.78), яка позивачем не спростована.

Водночас зазначена довідка підтверджує факт погашення відповідачем заборгованості перед позивачем Концерн « Міські теплові мережі» шляхом сплати в безготівковій формі зі особистого рахунку представника ОСОБА_1 Дорофеєвим О.А., та отримання суми у розмірі 49550, 99 Концерном « Міські теплові мережі».

Доказів того, що кошти у розмірі 49550, 99 грн не були отримані позивачем та повернуті представнику відповідача у зв`язку із закриттям рахунку НОМЕР_2 , який належав позивачу, матеріали справи не містять.

Таким чином, доказами сплати заборгованості представником відповідача за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у сумі 40550, 99 гривень підтверджується довідкою АТ « Сенс- банк) від 15 липня 2024 року, платіжними дорученнями від 17 січня 2022 року, від 19 січня 2022 року, від 24 січня 2022 року, яким надана належна правова оцінка судом першої інстанції та які не спростована позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд наголошував, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Суд першої інстанції прийняв до уваги доводи позивача та відповідача, дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості у розмірі 49550, 99 грн, яка виникла станом на 04 січня 2022 року, проте не врахував, що позивач просить стягнути заборгованість за надані комунальні послуги за період з 01.12.2014 по 31.10. 2023, що становить 50580, 87 грн. Отже, за період з 04 січня 2022 року по 31.10.2023 року заборгованість у сумі 1029, 88 грн ( 50580, 87-49550. 99) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 04 січня 2022 року по 31 жовтня 2023 року у сумі 1029, 88 грн підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка станом на 04 січня 2022 року становить 49550, 99 грн висновки суду не спростовують.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

Аргументи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п.п. б), в) ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити висновки суду нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання позову Концерн «Міські теплові мережі» сплатило судовий збір у розмірі 2147, 20 грн, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України ( а.с. 18). За подання апеляційної скарги Концерн «Міські теплові мережі» сплатило судовий збір у розмірі 2422, 40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 782 від 28 січня 2025 року ( а.с. 158).

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та позову з ОСОБА_1 на користь Концерн « Міські теплові мережі» підлягають до стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору в суді першої інстанції у розмірі 46, 26 грн (1089, 88х2147:50589, 87), в суді апеляційної інстанції у розмірі 52. 20 грн ( 1089, 88х2422, 40:50580.87), а всього стягнути 98, 26 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову про стягненні заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 1089, 88 гривень за період з 04 січня 2022 року по 31 жовтня 2023 року скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ПІН НОМЕР_6 ) на користь Концерн «Міські теплові мережі» () заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 1089, 88 гривень.

В іншій частині рішеннгя суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ПІН НОМЕР_6 ) на користь Концерн «Міські теплові мережі» судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 98 ( дев`яносто вісім) гривень 26 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 01 вересня 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кухар С.В.