Справа № 562/1914/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2025 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі: головуючого судді Чорного І.А. при секретарі судового засідання Бєлявській А.С., за участю представника позивача адвоката Януля В.С., представника органу опіки і піклування Овдійчук О.А., представника військової частини НОМЕР_1 Лейковського А.М. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Здолбунів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У поданій в суд заяві позивач ОСОБА_1 просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який 10 лютого 2020 року було розірвано рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дочка проживає разом із ним за однією адресою у житловому будинку, що належить йому на праві власності. Наголосив, що участі у вихованні та утриманні дочки відповідачка не бере. Дочка знаходиться на його повному утриманні та будь-яких стосунків з ОСОБА_2 вони не підтримують. Стверджує, що він добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, створює для дитини необхідні умови для проживання та її розвитку, забезпечує її усім необхідним. Встановлення даного факту має для нього юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків визначених ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Даний факт є підставою для звільнення з військової служби.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 червня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Януль В.С. позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві обставинам та просили суд їх задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачка ОСОБА_2 повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв та клопотань від останньої не надходило. Відзив на позов суду не подано.

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

Представник органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області Овдійчук О.А. в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог та повідомила суду, що ОСОБА_3 тривалий час проживає у будинку свого батька та забезпечена усім необхідним. Від матері дитини жодних звернень не було.

Представник військової частини НОМЕР_1 Лейковський А.М. в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту його прав, адже залишення доньки лише на утриманні та вихованні батька являється неналежним виконанням батьківських обов`язків та підставою для звернення до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено й це підтверджується матеріалами справи, що 22 листопада 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 211.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2020 року, яке набрало законної сили 12.03.2020, шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно витягів з реєстру територіальної громади від 10.06.2025 слідує, що ОСОБА_3 зареєстрована разом з батьком в АДРЕСА_1 .

Як слідує з витягу з Державного реєстру речових прав від 25.09.2023 № 34841865, Житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 169.3 вк.м., що за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 .

Згідно з Актами обстеження житлово-побутових умов від 12 листопада 2024 року та 11 червня 2025 року, складеними службою у справах дітей Здолбунівської міської ради за результатами обстеження будинку АДРЕСА_1 , неблагополучної обстановки в сім`ї на час обстеження не виявлено. Займаються вихованням та утриманням п`ятьох дітей ( ОСОБА_4 , 2007 року народження, ОСОБА_5 , 2011 року народження, ОСОБА_6 , 2017 року народження, ОСОБА_3 , 2014 року народження та ОСОБА_1 , 2024 року народження) ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Обставини проживання дочки позивача ОСОБА_3 за указаною адресою протягом останнього календарного року, а також її виховання й утримання позивачем та його дружиною ОСОБА_7 підтвердили свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що з ОСОБА_1 одружена два роки. Дочка чоловіка почала проживати разом із ними з серпня 2024 року, а до цього часу вона перебувала за кордоном у мами позивача ОСОБА_11 . Зазначила, що впродовж останнього року, у зв`язку із проходженням служби, чоловік не був у відпустці та не мав можливості часто бувати вдома, тому вихованням дітей займається суто вона і самій їй важко це робити.

ОСОБА_3 будучи допитаною у порядку ст. 232 ЦПК України повідомила, що мами не бачила близько двох з половиною років, та не спілкується з нею. Скільки часу проживає з батьком не пригадала, однак зазначила, що завжди з ним спілкується по телефону та у них склалися добрі стосунки.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2025 № 939 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

З відомостей Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 13.06.2025 слідує, що ОСОБА_1 отримує виплати військовослужбовця, джерелом отримання доходів - ВЧ НОМЕР_3 .

Згідно характеристики Здолбунівського ліцею № 6 від 11.06.2025 № 109, батько піклується про ОСОБА_12 , цікавиться її успіхами у навчанні та систематично підтримує зв`язок з класним керівником та вчителяи. Мама не виходить на контакт з класним керівником.

Також, судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 липня 2025 року у справі № 562/2248/25 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 10 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 77 ЦПК України, суд не бере до розгляду інші докази, що не стосуються предмета доказування.

Також ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа в судовому засіданні 02 вересня 2025 року, не прийнято як докази, подані представником позивача разом із заявою від 01.09.2025 письмові документи, з огляду на відсутність належного обґрунтування неможливості їх подання у вказаний строк зі сторони позивача разом з позовною заявою (ст. 83 ЦПК України).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Крім того, системний аналіз положень СК України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчить, що передбачене абзацом 12 підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану, у зв`язку з самостійним виховуванням дитини (дітей) віком до 18 років - стосується військовозобов`язаних, які є одинокими батьками (одинока матір/одинокий батько), оскільки застосування такого заходу покликане з метою недопущення залишення без батьківського нагляду (опіки та піклування) неповнолітніх дітей. А тому до категорії чоловіків, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років відносяться чоловіки, які є батьками дитини (дітей) відповідного віку і виховують дитину, яка позбавлена можливості материнського виховання. Це стосується випадків, коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин тощо.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У цій справі, позивач ОСОБА_1 просить установити факт самостійного виховання та утримання ним дитини, що може мати негативні наслідки для матері дитини, але не заявляє при цьому вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав, визнання її недієздатною, померлою або безвісно відсутньою, натомість зазначає про самоусунення матері дитини від виховання та утримання їх спільної дитини.

Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом, тобто є предметом доказування у спорі про позбавлення матері батьківських прав.

Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі за № 201/5972/22 від 11.09.2024, оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання/утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання/утримання дитини.

Доказів того, що ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , що вона не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин, суду не надано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 , заявивши лише вимогу про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним малолітньої дитини, обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки за викладених в позовній заяві обставин як підстав позову, належним способом захисту є вимога про позбавлення матері малолітньої дитини батьківських прав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55); див. також постанову Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14).

За таких обставин суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, оскільки обов`язок батьків виховувати та утримувати дитину є невід`ємним, а встановлення факту протилежного у позовному провадженні можливе лише під час вирішення спору про позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 258, 259, 263, 265, 268, 280-289 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області, місце знаходження: 35700, вул. Грушевського, 14, м. Здолбунів, Рівненського району Рівненської області, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України -05391130.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Військова частина НОМЕР_1 , місце знаходження: АДРЕСА_4 , код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України -24973486.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2025 року.

Суддя І.А. Чорний