ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8207/25 Справа № 204/6181/25 Суддя у 1-й інстанції - Чапала Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року у цивільній справі номер 204/6181/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра звернулась ОСОБА_1 з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів передано для розгляду за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області (67801, Одеська область, смт Овідіополь, вул. Берегова, 9).

Із вказаним судовим рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 23.06.2025 року про передачу справи №204/6181/25 за підсудністю та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про відкриття провадження.

Доводами апеляційної скарги наведено, що в оскаржуваній ухвалі мають місце невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції допустив звужене тлумачення споживчих правовідносин і дійшов помилкового висновку, що на спірні правовідносини не поширюються норми Закону №1023-XII. В позовній заяві позивачкою було зазначено, що вона мала намір отримати послуги фінансового характеру для особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У свою чергу, ФОП ОСОБА_2 прийняв від позивачки кошти, однак жодних послуг їй не надав. Нечесна підприємницька практика (перелік форм якої не є вичерпним) не обмежується тими випадками, коли між споживачем та суб`єктом господарювання мають місце договірні відносини.

Ухвала про визначення підсудності фактично базується на попередній оцінці судом характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи. З огляду на стадію процесу, на думку позивачки, така оцінка є передчасною.

Дійсно, суд повинен перевірити обставини, на які посилається позивач як на підставу для застосування альтернативної підсудності. Разом із тим, така перевірка має здійснюватися лише в певних межах, не підміняючи собою встановлення обґрунтованості позовних вимог.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статі 369 ЦПК України апеляційна скарга на вказану ухвалу суду першої інстанції підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Відповідно до частини 13 статі 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що у червні 2025 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра звернулась ОСОБА_1 з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Місцезнаходженням відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 (а.с. 24-25), що відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Овідіопольського районного суду Одеської області.

Передаючи справу за підсудністю на розгляд Овідіопольського районного суду Одеської області, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки місцезнаходження відповідача є: Одеська область, Овідіопольський район, с. Лиманка, тому ця справа не підсудна Чечелівському районному суду міста Дніпра.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною третьою статті 42 Конституції України зазначено, що «держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів».

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За загальним правилом, передбаченим положеннями статті 27 ЦПК України, позови до фізичних осіб пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Стаття 28 ЦПК України унормовує альтернативну підсудність справ за вибором позивача. Зокрема, частиною 5 цієї статті встановлено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята ст. 28 ЦПК України).

Із системного аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що, не виключаючи можливість для позивача звернутися до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність надає йому можливість також звернутися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Судом встановлено, що у червні 2025 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра звернулась ОСОБА_1 з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

З позовної заяви вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , звернувшись до Чечелівського районного суду міста Дніпра за захистом прав споживача, посилалась на те, що вона мала намір отримати послуги фінансового характеру для особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідач при цьому виступав як суб`єкт господарювання (фізична особа - підприємець). Кошти позивачки були сплачені на підприємницький рахунок відповідача, відкритий ним як суб`єктом господарської діяльності. Правочини з надання послуг між нею та відповідачем мали дефектний характер та зі сторони відповідача були здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, тому, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживача», позивачка звернулась до Чечелівського районного суду міста Дніпра за захистом порушених прав.

Відповідно до даних ЄДДР позивачка зареєстрована у АДРЕСА_2 (а.с. 36).

Відповідно до частини 3 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.

За таких обставин, виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про направлення справи на розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області, оскільки право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. При цьому суд першої інстанції передчасно вдався до аналізу предмета спору та характеру правовідносин між сторонами на стадії визначення підсудності справи.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для її скасування з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. У даному випадку для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді: