РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/3690/25

№ 2/183/3360/25

08 вересня 2025 року м.Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання - Павлюк А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулось у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 09.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №2343202 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (шляхом одноразового ідентифікатора), на підставі якого відповідачу надано кредит у сумі 8000 грн.

У подальшому, через укладання договорів факторингу, позивача перейшло права вимоги до відповідача за вищезазначеним кредитним договором. Оскільки відповідач у добровільному порядку не здійснює погашення заборгованості як на користь попереднього кредитора, так і на користь нового кредитора, позивач звернувся до суду з даним позовом у якому просить стягнути з відповідача заборгованості у сумі 23960 грн, яка складається з 8000 грн заборгованості за тілом кредиту, 15960 грн.

Ухвалою судді від 22.04.2025 було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Не погоджуючись із позовом, відповідач подав відзив на позовну заяву у якому просить у позові відмовити. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що позивачем не доведено факт укладання кредитного договору та факт отримання відповідачем грошових коштів. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт набуття права вимоги за кредитним договором. Також у поданому відзиві заявив клопотання про витребування оригіналів документів, у задоволенні якого ухвалою, постановленою без складання окремого документа, відмовлено у зв`язку з тим, що підстав сумніватися у відповідності копій документів їх оригіналам не встановлено

Ухвалою судді від 22.04.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток та усіх процесуальних документів в особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04.09.2025, є дата складення повного судового рішення 08.09.2025.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

09 вересня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2343202 (а. с. 11-17).

Згідно з пунктом 1.2 договору товариство зобов`язується на умовах строковості, зворотності, платності, надати позичальнику грошові кошти (кредит), а позичальник (клієнт) зобов`язується повернути кредит сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до умов вказаного договору: сума кредиту становить 8 000 гривень (пункт 1.2 договору); строк кредитування 15 днів (пункт 1.3 договору); тип процентної ставки - фіксована, яка становить 1,9% в день, яка застосовується: у межах строку кредитування, визначеного в пункті 1.3 договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредитування, якщо відбулася пролонгація договору (пункт 1.4 договору); знижена процентна ставка становить 0,57%.

Відповідно до пункту 2.1 договору кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .

Також сторони домовилися, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредитування (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до пунктів 4.1.1-4.1.6 договору, застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати кредиту (пункт 4.2.1 договору).

При цьому згідно з пунктом 4.2.5 договору загальна кількість автопролонгацій не може перевищувати 120 календарних днів, після спливу яких настає обов`язок повернення усієї суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Кредитний договір №2343202 від 09.09.2021 підписаний ОСОБА_1 09 А104, який надісланий на номер мобільного телефону НОМЕР_2 .

У п.9.2 кредитного договору клієнт підтвердив, що додаткові контактні дані та електронна адреса, які вказані у розділі 11 «Реквізити та підписи сторін» договору належать саме клієнту та знаходяться в його користуванні, володінні та розпорядженні. Клієнт погоджується та розуміє, що ці дані можуть бути використані товариством для здійснення взаємодії з ним, в тому числі з метою врегулювання простроченої заборгованості, що може виникнути за цим договором.

24.09.2021 ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ОСОБА_1 . Додатковий договір до Договору №2343202 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, у якому сторони узгодили продовження строку кредитування на 15 днів - до 10 жовтня 2021 року зі сплатою позичальницею процентів у розмірі 1,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом. В іншій частині умови основного договору залишили незмінними.

10.10.2021 ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ОСОБА_1 . Додатковий договір до Договору №2343202 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, у якому сторони узгодили продовження строку кредитування на 15 днів - до 26 жовтня 2021 року зі сплатою позичальником процентів у розмірі 1,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом. В іншій частині умови основного договору залишили незмінними.

Грошові кошти у сумі 8 000 на виконання умов кредитного договору перераховані ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_3 , номер транзакції в системі iPay.ua - 107625227, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі укладеного з ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» договору на переказ коштів від 12 березня 2019 року № ФК-П-19/03-01 (а. с. 38).

15 липня 2022 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ТОВ «Росвен Інвест Україна» (на цей час - ТОВ «Свеа Фінанс») Договір факторингу №2-15072022, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №2343202 від 09.09.2021 .

Так, на підтвердження факту набуття права вимоги позивачем надано копію договору факторингу, платіжне доручення про сплату коштів за договором факторингу, витяг з реєстру боржників, рішення єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» про зміну назву на ТОВ «СВЕА ФІННАНС» (а.с.39-45).

Вказані докази засвідчені належним чином, скріплені кваліфікованим електронним підписом, оскільки подані через підсистему «Електронний суд», підстав сумніватися у відповідності копій документів їх оригіналам не встановлено. Тому суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність факту набуття позивачем права вимоги за спірним договором.

Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором №2343202 від 09.09.2021, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 15 липня 2022 року складає 23960 грн, яка складається з 8000 грн заборгованості за тілом кредиту, 15960 грн. (а. с. 35-37).

З цього ж розрахунку вбачається, що відповідачем частково сплачувалися грошові кошти за кредитним договором, які було зараховано в рахунок погашення заборгованості, зокрема: 24.09.2021 сплачено 684 грн., 10.10.2021 сплачено 2280 грн.

При розгляді даного спору, враховуючи обґрунтування позовних вимог та заперечень учасників справи, суд враховує такі норми права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У кредитному договорі №2372510 від 17.09.2021 сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою (кредитом), розмір і тип процентної ставки.

Договір кредиту є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався.

Оцінюючи доводи відповідача про недоведеність факту отримання ним кредитних коштів, суд зазначає, що ним частково здійснювалися платежі на погашення. Крім того, позивач не є держателем платіжної картки № НОМЕР_3 , а тому позбавлений можливості отримати відомості про держателя карти. В свою чергу відповідач, заперечуючи проти позову, не позбавлений можливості отримати стосовно себе відповідні банківські дані, зокрема про те, що банківська карта № НОМЕР_3 йому не належить.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, процесуальний обов`язок доказування покладено на обидві сторони, а відповідач, який заперечує проти позову, також повинен подати докази на підтвердження своїх заперечень. Проте, відповідач ОСОБА_1 не надав жодного доказу того, що належним чином виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному або новому кредитору.

Натомість позивачем надано належні та допустимі докази, які у своїй сукупності підтверджують факт укладення кредитного договору та неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором.

Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором, а взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, у передбачені договором строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 8000 грн. та заборгованість за відсотками.

Стосовно розміру відсотків за користування кредитом судом встановлено таке.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею).

Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок Верховний Суд зробив у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Підстав для відступу від вказаних правових висновків не вбачає також Велика Палата Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17.

Так, умовами договору визначено розмір відсотків - 1,9% в день у межах строку, вказаного в п.1.3 цього Договору, якщо не виконані умови застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася прологнація за ініціативою клієнта відповідно до п.4.1 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація відповідно до п.4.2 Договору.

Згідно з п. 4.2.2 кредитного договору клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію - продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 договору) ще на 15 календарних днів.

Як установлено судом, між первісним кредитором та відповідачем було укладено додаткові угоди від 24.09.2021 та від 10.10.2021, відповідно до яких сторони погодили строк кредитування до 26 жовтня 2021 року.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по процентах за користування кредитами (позикою) згідно ч. 1ст. 1048 ЦК України в межах строку кредитування, визначеному в укладеному між сторонами договорі та додаткових угодах, а саме: в сумі 7296 грн. (8000 грн. х 1,9 % х 48 днів) - сума заборгованості за процентами за період з 09.09.2021 по 26.10.2021 в межах строку кредитування у відповідності до умов п.1.4 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2343202 від 09.09.2021.

Оскільки позивач не довів заявлені ним суми процентів, а також не довів право нараховувати проценти на умовах договору поза межами строків правомірного користування позикою, суд вважає, що до стягнення підлягає сума основного боргу в межах укладеного договору - 8000 грн., а також сума процентів, яка була передбачена умовами договору - 7296 грн., а разом - 15296 грн.

Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1546,45 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,223,263,265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15296 грн., яка складається з наступного: 8000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 7296 грн. - сума заборгованості за відсотками.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» витрати по сплаті судового збору в сумі 1546,45 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення скороченого (вступної та резолютивної частини) рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6, .

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено і підписано 08 вересня 2025 року .

Суддя Оладенко О.С.