Провадження № 2/742/1903/25
Єдиний унікальний № 742/3876/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
03 вересня 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Давидчука Д.П., за участю секретаря судового засідання Сумцової Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Прилуцької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
І. Правовідносини сторін.
У липні 2025 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , 2016 р.н. та ОСОБА_5 , 2011 р.н. (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Прилуцької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у якому просить визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Позовну заяву мотивує тим, що 14 червня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя подружжя має двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , 2016 року народження, та ОСОБА_5 , 2011 року народження. Діти зареєстровані та фактично проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та є власниками цієї квартири в рівних частках, що підтверджується договором дарування від 04.02.2019, посвідченим приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л.М. (реєстр № 69).
У вказаній квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_2 . Після припинення сімейних відносин, з 1 травня 2024 року, ОСОБА_2 фактично не проживає за вказаною адресою, не виходить на зв`язок, не повідомляє про своє місце перебування, участі в утриманні житла та вихованні дітей не бере, особистих речей у квартирі не залишив. Шлюб між сторонами розірвано 23 грудня 2024 року.
За результатами обстеження умов проживання комісією органу опіки та піклування було встановлено, що за вказаною адресою проживає ОСОБА_1 з двома неповнолітніми дітьми. Зі слів сусідів, відповідач за місцем реєстрації не мешкає. При візуальному огляді в квартирі відсутні будь-які речі, що могли б належати ОСОБА_2 .
Позивач вказує, що відповідач не працевлаштований, не має постійного доходу, зловживає кредитуванням, ухиляється від виконання фінансових зобов`язань, що призводить до численних звернень кредиторів за місцем його реєстрації, у тому числі до квартири, де проживають неповнолітні діти. Такі дії створюють психологічний тиск, загрозу безпеці дітей та ускладнюють забезпечення їхнього права на спокійне та безпечне проживання. Наявність реєстрації ОСОБА_2 у вказаному житлі унеможливлює вільне розпорядження майном, що належить дітям на праві власності, та створює ризики для реалізації їхніх майнових прав.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
Відтак, 03.09.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наявними у справі матеріалами.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Позивач у судове засідання не з`явилася. Надала заяву у якій просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав.
Представник третьої особи: Служби у справах дітей Прилуцької міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання належним чином.
Позивачем у позовній заяві зазначене місце проживання Відповідача: АДРЕСА_1 .
За вказаною адресою Відповідачу рекомендованим повідомленням направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, з викликом його в судове засідання, однак лист повернувся у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відтак, з огляду на вказані приписи ЦПК, а також приймаючи до уваги позицію позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
14 червня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб на бланку серії НОМЕР_1 , актовий запис № 160 від 14 червня 2011 року (а.с. 14).
Від вказаного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 490 від 04 листопада 2016 року (а.с. 16) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис № 25 від 18 січня 2012 року (а.с. 17).
Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади від 20 вересня 2024 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18, 19).
Згідно з договором дарування від 04.02.2019, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Могиленко Л.М., що зареєстровано в реєстрі № 69 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками в рівних частках квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).
Право власності також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 154999669 від 04.02.2019, згідно з яким ОСОБА_4 являється власником частини вищезазначеної квартири (а.с. 22) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 154999442 від 04.02.2019 згідно з яким ОСОБА_5 являється власником частини вищезазначеної квартири (а.с.23)
У вказаній квартирі зареєстрований також ОСОБА_2 (а.с. 13 на звороті).
Шлюб між сторонами припинено на підставі заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року (а.с. 27-27).
Позивач вказує, що відповідач фактично не проживає у квартирі з 01 травня 2024 року, на зв?язок не виходить, про своє місце перебування не повідомляє, участі в утриманні житла та дітей не бере, жодних особистих речей у квартирі не залишилося. Перешкод у користуванні житловим приміщення йому не чинять.
Відповідно до акту № 024/1-09 №152 від 16.06.2026, виданого головою комітету самоорганізації населення № 1 Центрального мікрорайону за адресою АДРЕСА_1 зі слів сусідів проживає ОСОБА_1 , з двома неповнолітніми дітьми. Відповідач за даною адресою не проживає (а.с. 24, 25).
Із копій квитанцій доданих до матеріалів по справі, вбачається, що витрати за комунальні послуги сплачує позивач ОСОБА_1 (а.с. 30-33).
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України вбачається, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни, провадиться в судовому порядку.
Згідно зі ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача або членів сім`ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.
Із змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Із змісту п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року вбачається, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.
Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).
VІ. Висновки суду.
Згідно з договором дарування від 04.02.2019, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Могиленко Л.М., що зареєстровано в реєстрі № 69 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками в рівних частках квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-21). Право власності також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 154999669 від 04.02.2019, згідно з яким ОСОБА_4 є власником частини вищезазначеної квартири (а.с. 22) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 154999442 від 04.02.2019 згідно з яким ОСОБА_5 являється власником частини вищезазначеної квартири (а.с.23)
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідач фактично не проживає у спірній квартирі, участі в її утриманні не бере, особистих речей у помешканні не залишилося. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо перешкоджання відповідачу у користуванні житловим приміщенням.
Зі слів сусідів, у квартирі проживає ОСОБА_1 разом із двома неповнолітніми дітьми. Відповідач за вказаною адресою не мешкає.
Витрати на оплату житлово-комунальних послуг несе позивач ОСОБА_1 . При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення відповідачем оплати комунальних послуг упродовж тривалого часу.
Таким чином, наявні у справі належні та допустимі докази свідчать про те, що відповідач остаточно втратив інтерес до спірного житлового приміщення.
На основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Прилуцької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
VІ. Розподіл судових витрат.
Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. (а.с. 1).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, то з Відповідача на користь Позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн, тобто пропорційно до задоволення позовних вимог.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями статтями 77-82, 141, 259, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Прилуцької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. судового збору.
Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду.
Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення до суду апеляційної інстанції лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Через неявку всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України), а датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Третя особа: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради, ЄДРПОУ 34464298, місце знаходження: м. Прилуки, вул. Київська, 281.
Повний текст судового рішення складено 03.09.2025
Суддя Дмитро ДАВИДЧУК