Справа № 526/2105/25
Провадження № 2/526/1236/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 вересня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі судового засідання Лопушняк Т.П. розглянувши в м. Гадяч у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Гадяцької міської ради, про зміну місця проживання дитини та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заяву, яку мотивував тим, що він з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народилася дитина. В подальшому шлюб було розірвано, а з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини. Після розірвання шлюбу відповідач уклала повторний шлюбі та народила дитину, після чого проживання їх спільної дитини в цій сім`ї стало нестерпним та з квітня поточного року дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на впоєному матеріальному забезпеченні. Позивач має належні умови для проживання дитини, а при обстеженні помешкання відповідача було встановлено, що взаєморозуміння між матір`ю та дочкою відсутнє, постійні сварки у сім`ї вимусили дитину перейти на постійне проживання до позивача. З урахуванням цього просить змінити місце проживання дитини з батьком та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач та його представник надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просять задовольнити. Додатково позивач надав електронний витяг з додатку «Резерв+» про наявність відстрочки до 03.12.2025.

Відповідач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представником служби у справах дітей Гадяцької міської ради та виконавчого комітету Гадяцької міської ради надано заяву про розгляд справи без їх участі, а також копію рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради про доцільність зміни проживання дитини.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводиться в порядку загальному позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 19.08.2025.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 19 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 03.09.2025.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 23.01.2023 (справа № 526/2434/22) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, а неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно договору дарування від 24.07.2023, посвідченого приватним нотаріусом (реєстр. № 1946), ОСОБА_1 прийняв в дар двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

З характеристики учениці 7-Б класу Гадяцького опорного ліцею імені Лесі України вбачається, що ОСОБА_3 проявляє ініціативу у позакласній діяльності, має інтерес до спорту,у колективі має широке коло друзів, у спілкуванні тактовна, неконфліктна, завжди прагне зберігати доброзичливу атмосферу, до старших виявляє повагу, дотримується етичних норм поведінки. З квітня 2025 року проживає разом з батьком та дідусем по батьковій лінії, які й здійснюють її виховання, у нових умовах проживання дитина адаптувалася добре.

З акту обстеження умов проживання від 26.05.2025 видно, що ОСОБА_3 , 2012 року народження, проживає разом з ОСОБА_4 (дід), ОСОБА_5 (баба) та ОСОБА_1 (батько), для дитини створені умови для повноцінного проживання та виховання; дівчинка врівноважена, спокійна, комунікабельна, відкрито роз подіває про свої проблеми, взаємовідносини з матір`ю, її співмешканцем. Дитина відвідує навчальний заклад, забезпечена одягом, взяттям, раціональним харчуванням.

З акту обстеження умов проживання від 06.06.2025 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , де проживають ОСОБА_2 (мати), ОСОБА_6 , (співмешканець матері) та ОСОБА_7 (син), взаєморозуміння між матір`ю та донькою відсутнє; дитина висловила бажання проживати разом з батьком; мати не заперечує проти проживання доньки з батьком.

З акту оцінки потреб сім`ї/особи від 09.06.2025 № 62 видно, що дівчинка любить маму та хвилюється за неї; стверджує, що співмешканець ображає матір, тому не хоче повертатися додому, поки там живе співмешканець матері.

З акту оцінки потреб сім`ї/особи від 26.05.2025 № 54 видно, що дівчинка бажає проживати з батьком, так як вдома у матері постійні сварки та бійки зі співмешканцем, а також вітчим постійно ображає дівчинку.

З висновку служби у справах дітей Гадяцької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 28.08.2025 № 449, вбачається, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне змінити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залишити проживати її з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частиною першою статті 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Верховний Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом із тим положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини".

У постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20 Верховний Суд вказав, що "міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах".

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України" (заява № 2091/13) суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (заява № 31111/04)).

Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти стосунки або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, з урахуванням позиції відповідача, суд переконаний, що місцем проживання неповнолітньої дитини слід обрати місце проживання батька. Таке рішення, на думку суду, жодним чином не обмежить мати у правах участі у спільному вихованні та можливості спілкування з дитиною. У разі виникнення відповідних обставин, можливих перешкод у спілкуванні з дітьми, мати не позбавлена права вирішувати ці питання в судовому та навіть позасудовому порядку.

Також, згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідачка працездатного віку, проживає окремо, інформації щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання дитини не надала, не заперечує проти стягнення з неї аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини, враховуючи повне визнання нею позовних вимог.

На підставі наведеного, враховуючи, що у позивача є неповнолітня дитина, яка проживає з ним та потребує матеріальної допомоги, відповідно до ст. 180-183, 191 СК України є підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та до повноліття дитини.

Судові витрати в частині стягнення аліментів відносяться на рахунок відповідачки відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 81, 89, 263, 264, 265, 268 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Гадяцької міської ради, про зміну місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2025 та до повноліття відповідної дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 03.09.2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Гадяцької міської ради, , адреса: 37300, Полтавська область, Миргородський район, м. Гадяч, вул. Лесі Українки, 2.

Головуючий: В. Г. Черков