Справа № 462/4941/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року Залізничний районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Кирилюка А. І.,

за участю секретаря судового засідання Ковбаси К. П.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя

встановив:

Позовні вимоги.

ОСОБА_2 , 03.07.2025 року (вх. № 14776) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова з позовною заявою до ОСОБА_3 у якій просить суд:

- визнати за позивачем, право власності на 1/2 частину об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме опис об`єкта: нежитлові приміщення 1-5; 20-22, II-IV, загальною площею 174 кв. м., у спільному користуванні сходова клітка позначена в плані літ. І площею 14, 0 кв. м., складова частина об`єкта нерухомого майна: нежитлове приміщення, підвал, загальна площа: 74,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 як об`єкта спільної часткової власності.

- визнати за відповідачем, право власності на 1/2 частину об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме опис об`єкта: нежитлові приміщення 1-5; 20-22, II-IV, загальною площею 174 кв. м., у спільному користуванні сходова клітка позначена в плані літ. І площею 14, 0 кв. м., складова частина об`єкта нерухомого майна: нежитлове приміщення, підвал, загальна площа: 74,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 як об`єкта спільної часткової власності.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.05.1999 року відповідно до Свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 18.05.1999 року.

28.04.2021 року, відповідач набув у власність об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час спільне життя подружжя фактично припинено, проте шлюб офіційно не розірвано, справа про розірвання шлюбу перебуває в Жовківському районному суді Львівської області. Оскільки відповідач не виявляє бажання добровільно здійснити поділ спільного майна, позивач змушена звернутись до суду з відповідним позовом.

З огляду на зазначене просить позовну заяву задовольнити.

Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Залізничного районного суду м. Львова від 03.07.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І.(а.с. 10).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.07.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. (а.с. 12-13).

Позиція сторін по справі.

Уповноважений представник позивача у судовому засіданні, просив позовну заяву задовольнити, покликаючись на викладені у ній обставини.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання, не з`явився хоча належним чином про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання був повідомлений, про причину неявки суд не повідомив. Однак, 08.08.2025 року від ОСОБА_3 до Залізничного районного суду м. Львова надійшла письмова заява у якій останній позов визнав, просив такий задовольнити.

Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явились оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для ухвалення судом законного та об`єктивного рішення.

Дослідивши матеріали справи за позовом, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що сторони находяться у шлюбі з 18.05.1999 року, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження НОМЕР_1 , актовий запис № 18 (а.с. 7).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.06.2025 року стверджується, що право власності з 28.04.2021 рооку на нежитлові приміщення 1-5; 20-22, ІІ-IV, загальною площею 174 кв. м., у спільному користуванні сходова клітка позначена в плані літ. І площею 14, 0 кв. м., складова частина об`єкта нерухомого майна: нежитлове приміщення, підвал, загальна площа: 74,3 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 належить ОСОБА_4 (а.с. 8).

Мотиви прийняття рішення судом.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 3 визначено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як передбачено ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо; самостійного заробітку; доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений

судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

В поданій до суду заяві відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, а отже, за викладеного вбачається, що відповідач визнає той факт, що спірне домоволодіння є спільною власністю подружжя та набуто родиною під час шлюбу за спільні кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 2, 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно ч. 1, 3 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, враховуючи, що спірне домоволодіння набуте сторонами за час шлюбу, то воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, сторони шлюбний договір (шлюбний контракт) не укладали, будь-яка інша домовленість між ними про визначення інших часток, ніж рівних, у праві спільної сумісної власності подружжя, не була досягнута, правові підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не здобуто, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку об`єкта нерухомого майна.

Судові витрати по справі.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції від 27.06.2025 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 15 140 грн 00 коп.

З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 15 140 грн 00 коп.

На підставі ст. 4, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 174 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 174 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 15 140 грн 00 коп (п`ятнадцять тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо сторін у справі (учасники процесу):

Позивач: ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 );

Рішення складено 27.08.2025 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: