Справа № 202/2546/25
Провадження № 2/202/2577/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі

головуючого судді Мариніна О.В.

при секретарі Пєшкічевої А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 жовтня 2011 року між сторонами був укладений шлюб, від якого вони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 . Дитина проживає за місцем реєстрації сторін, разом з позивачем та відповідачем, однак сторони припинили шлюбно-сімейні правовідносини. Позивачка зазначає, що всі витрати на утримання дитини вона здійснює самостійно. Відповідач на утримання дитини гроші дає нерегулярно, є працездатною особою, інших утриманців немає, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Представник позивача ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, в якій позовні вимоги підтримала, зазначила, що рішенням суду №202/3212/25 шлюб між сторонами вже розірвано.

Відповідач надав відзив в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Наголошував на тому, що сторони разом з їх спільною дитиною - ОСОБА_4 , проживають в його особистій квартирі за адресою: , АДРЕСА_1 , яка була придбана ним за кошти, які були подаровані його батьками. Він, разом з позивачем, бере спільну участь в матеріальному забезпеченні дитини та у її вихованні. Вважає, що позивач не надала доказів його ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення дитини, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Просив суд проводити розгляд справи без його участі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 07 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 952, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 .

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 .

Дитина проживає за місцем реєстрації сторін, разом з позивачем та відповідачем, що підтверджується довідкою про реєстрацію.

В той же час, як зазначає позивач, що не спростовано відповідачем, протягом останнього часу витрати на утримання дитини вона здійснює самостійно, в той час як відповідач на утримання дитини гроші дає нерегулярно. Сторони припинили шлюбно-сімейні правовідносини.

Як встановлено судом, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпра від 02.07.2025 шлюб між сторонами розірвано, оскільки за твердженнями відповідача ОСОБА_2 , подружні стосунки з відповідачкою фактично припинені, спільного господарства не ведуть.

Відповідно відповіді № 16980307 про доходи, відповідач працевлаштований, має стабільний офіційний дохід.

Доказів перебування на його утриманні інших осіб, до суду не подано.

Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу вказаних норм Сімейного кодексу України слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Утримувати дитину до досягнення нею повноліття це обов`язок батьків, що визначається ст.180 Сімейного кодексу України.

Відповідач наголосив на тому, що позивач не надала доказів його ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення дитини, однак в той же час, відповідачем не було й спростовано тверджень позивачки та не надано доказів його участі у матеріальному забезпеченні дитини.

Факт проживання в квартирі відповідача сторін та їх спільної дитини, а також сплата ним комунальних послуг, про що також суду не було надано доказів, не є обставинами, які свідчать про його участь в утриманні неповнолітньої дитини.

Так, аналізуючи докази, надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати неповнолітню дитину, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у відповідача на утриманні інших осіб, наявність нерухомого майна та стабільного доходу, суд вважає, що заявлений позивачкою розмір аліментів в розмірі 1/4 доходу щомісячно, відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дитини.

Судовий збір в сумі 968,96 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Керуючись ст. ст. 141, 258-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову з 17 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 )на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 25 серпня 2025 року.

Суддя О. В. Маринін