Провадження № 2/635/1491/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Березовської І.В.,

секретаря судового засідання Панас О.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2

відповідач - АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ"

представник відповідача Штирхун Ірина Вікторівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання відповідача виплатити середню заробітну плату за час незаконного відсторонення,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» № 101 від 09 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 муляра 5 розряду дільниці з утримання та поточного ремонту ст. Основа від роботи з 09 грудня 2021 року; зобов`язати АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 09 грудня 2021 року до часу фактичного виконання судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Позов мотивовано тим, що 25 листопада 2021 року АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» було прийнято наказ № 35 про обов`язкове щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-19, усіх працівників підрозділу.

Наказом АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» № 101 від 09 грудня 2021 року позивача на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»,наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» № 2153 від 04 жовтня 2021 року зі змінами, внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я України № 2393 від 01 листопада 2021 року, пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року та п.2 наказу начальника Харківської дирекції ОСОБА_3 № 35 від 25 листопада 2021 року було відсторонено з 09 грудня 2021 року від роботи без нарахування заробітної плати до моменту усунення причин відсторонення.

Позивач вважає вказаний наказ незаконним, оскільки щеплення проти COVID-19 не внесено до переліку обов`язкового профілактичного щеплення у порядку, встановленому законом, а тому не може бути підставою відсторонення від роботи без збереження заробітної плати та на нього фактично не покладається обов`язок вчинити дії, які не визначені законом як обов`язкові.

Статтею 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" до обов`язкових віднесено щеплення лише проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця та туберкульозу; щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 до вказаного переліку не включено.

Також, в оскаржуваному наказі відсутнє посилання на подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи.

Вимогами закону передбачена можливість відсторонення осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Між тим, Міністерство охорони здоров`я України не затверджувало на даний час перелік інфекцій, ухилення від щеплень проти яких може бути підставою для відсторонення від роботи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 січня 2022 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області та визначено територіальну підсудність справ цього суду Полтавському районному суду Полтавської області.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2023 року справу передано до Харківського районного суду Харківської області за територіальною підсудністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 лютого 2024 року, справу передано в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 березня 2024 року справу прийнято до провадження судді Березовської І.В.

14 червня 2024 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення відповідача, в якому останній просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання відповідача виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення відмовити. У поясненнях зазначено, що відповідач правомірно прийняв рішення про відсторонення позивача від роботи, як особу, що ухиляється від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідач зазначає,що в судовій практиці з розгляду подібних спорів визначено,що в кожному конкретному випадку слід перевіряти чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування більш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків,зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їх виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи. У даному випадку переведення позивача на дистанційну чи надомну роботу було неможливим, оскільки відповідно до робочої інструкції муляр 5-го розряду виконує складні роботи під час кладки та ремонту кам`яних конструкцій будов, промислових споруд, мостів і гідротехнічних споруд.

Місцем роботи позивача визначено дільницю з утримання та поточного ремонту ст. Основа за адресою: м. Харків, вул. Привокзальна,19.

Перед початком роботи члени бригади мають прибути на своє постійне місце роботи, отримати завдання від начальника дільниці, пройти інструктаж, отримати матеріал та інструмент та вийти на місце безпосереднього виконання мулярних робіт.

Фронт робіт муляру визначається начальником дільниці,ним надаються завдання з виконання певного виду мулярних робіт на об`єктах ВСП «Харківська дільниця».

Робота виконується у складі бригади, що складає 29 штатних працівників. Після завершення робіт здійснюється прийомка результатів.

Під час робіт муляр контактує з безпосереднім керівником та членами бригади (близько 17 осіб), тобто має прямі контакти з членами трудового колективу та сторонніми особами. Крім того, муляр отримує та повертає будівельні матеріали для робіт, які можуть використовуватися іншими працівниками. Можливість їх обробки у випадку підозри на інфекційне захворювання відсутня як така, тобто існує потенційний ризик зараження як через трудові контакти з членами трудового колективу, так і через витратні матеріали, санітарну обробку яких неможливо забезпечити.

Зважаючи на характер виконуваних позивачем трудових обов`язків існувала об`єктивна необхідність під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. Саме тому існувала загальна потреба у відстороненні позивача від роботи. Обіймаючи посаду муляра, ОСОБА_1 міг спричинити поширення інфекції серед працівників АТ "Укрзалізниця".

22 серпня 2024 року через канцелярію суду відповідачем було надано додаткові пояснення, в яких останній просив позов залишити без задоволення.

Зазначив,що відповідач діяв відповідно до норм діючого законодавства та у спосіб,визначений чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством при виданні наказу про відсторонення позивача від роботи на час відсутності обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19 до моменту усунення причин відсторонення.

В обґрунтування додаткових пояснень відповідач посилався на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 від 26 квітня 2023 року у справі № 146/1911/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 286/3965/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 203/268/22, від 12 квітня 2023 року у справі № 203/537/22, від 12 квітня 2023 року у справі 130/3554/21, від 12 квітня 2023 року у справі 206/26/22, від 12 квітня 2023 року у справі 716/76/22, від 12 квітня 2023 року у справі № 621/4155/21, від 12 квітня 2023 року у справі 130/173/22, від 12 квітня 2023 року у справі № 206/462/22, від 22 березня 2023 року у справі 472/5/22, від 22 березня 2023 року у справі № 130/3531/21..

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав частково, просив суд визнати протиправним та скасувати наказ АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» № 101 від 09 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 муляра 5 розряду дільниці з утримання та поточного ремонту ст. Основа від роботи з 09 грудня 2021 року; зобов`язати АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 09 грудня 2021 року до 28 лютого 2022 року, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. В обґрунтування позову посилався на підстави, викладені у позовній заяві та висновок Великої палати Верховного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позицію свого представника ОСОБА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, що позивач працював муляром 5 розряду дільниці з утримання та поточного ремонту ст.Основа філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ".

25 листопада 2021 року АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" за підписом начальника дирекції ОСОБА_3 та голови ППО Петрової С.В., було прийнято наказ №35 про обов`язкове щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-19, усіх працівників підрозділу.

Наказ обґрунтовано тим, що Міністерство охорони здоров`я України розширило перелік професій, для яких щеплення проти COVID-19 є обов`язковим. До переліку додали співробітників підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83. Тобто, до таких підприємств належить АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ».

Пунктом 2 вказаного наказу встановлено, що з 09 грудня 2021 року працівники, які не мають щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.46 КЗпП України та ст. 12 Закону України №1645-III від 06 квітня 2000 року «Про захист населення від інфекційних хвороб».

08 грудня 2021 року позивач звернувся із заявою до начальника Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Чумаченко О.Б. про неможливість надати інформацію відносно вакцинації, так як це є лікарською таємницею. Також, позивач зазначив, що вакцинація проти COVID-19 - це добровільне право, а не обов`язок.

09 грудня 2021 року наказом начальника виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель споруд» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» № 101 було відсторонено від роботи ОСОБА_1 без нарахування заробітної плати, на підставі ст. 46 КЗпП України та ст.12 Закону України №1645-ІЇI від 06 квітня 2000 року «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров?я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов?язковим профілактичним щепленням» № 2153 від 04 жовтня 2021 року зі змінами, внесеними наказом Міністерства охорони здоров?я України №2393 від 01 листопада 2021 року, пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року та п.2 наказу №35 начальника Виробничого структурного підрозділу «Харківської дирекції» Чумаченка О.Б. від 25 листопада 2021 року.

09 грудня 2021 року складено Акт №1 про те, що позивач не надав документ, який підтверджує проходження вакцинації проти COVID-19 або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма № 028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я відповідно до вимог наказу начальника ВСП «Харківської дирекції» ОСОБА_3 № 35 від 25 листопада 2021 року щодо обов`язкового щеплення. Встановлено факт відмови ОСОБА_1 від проходження обов`язкового щеплення.

У поясненнях, до Акту позивач зазначив, що не може надати інформацію відносно вакцинації, так як це є лікарською таємницею.

Відповідно до наказу виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» від 01 березня 2022 року №101/1 у зв`язку з зупиненням дії наказу Міністерства охорони здоров`я № 2153 від 04 жовтня 2021 року «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим щепленням» з 01 березня 2022 року було допущено до роботи працівників, відсторонених від роботи, в тому числі і позивача.

Наказом виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція»№04-1-4 від 01 березня 2022 року було встановлено режим простою з 01 березня 2022 року до відміни для працівників ВСП «Харківська дирекція» філії БМЕС АТ «Укрзалізниця».

Згідно наказу №71/0С від 10 червня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин 1 і 2 статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 04 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон № 2801-XII) громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі - Закон № 1645-ІІІ) передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюку, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (речення перше та друге частини 2статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). У первинній редакції до цього переліку ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (далі - Перелік № 83), до якого віднесено, зокрема, АТ «Укрзалізниця».

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 09 грудня 2021 року, Перелік № 2153 було доповнено пунктами 4-6, відповідно до яких до нього увійшли також працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку № 83.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини 2 статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

- на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини 1 статті 94 КЗпП України, частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу»;

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

- строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (далі - Закон № 4004-XII) та в Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 66 від 14 квітня 1995 року (далі - Інструкція № 66).

Положення абзацу шостого частини 1 статті 7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини 2 статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Норми законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що при вирішенні питання про правомірність відсторонення працівника від роботи у зв`язку з відсутністю профілактичного щеплення проти COVID-19 слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення особи від роботи та наскільки таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

В кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення його від роботи слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування до позивача передбачених Переліком № 2153 та Законом № 1645-ІІІ заходів та відсторонення його від роботи. Під час судового розгляду встановлено, що позивач входив до складу бригади чисельністю 17 чоловік, проте фактично виконував роботу у малому колективі чисельністю до 3 чоловік, що свідчить про обмежене коло щоденних контактів. Його трудова функція не передбачала систематичної взаємодії з невизначеним колом осіб (населенням, відвідувачами, клієнтами), а зводилась виключно до взаємодії з членами бригади мулярами та безпосереднім керівником для отримання виробничих завдань та проведення інструктажу з охорони праці. Відтак, у позивача не існувало значної кількості соціальних контактів, які б створювали підвищений ризик зараження COVID-19. Доказів об`єктивної необхідності під час виконання трудових обов`язків особисто контактувати з широким колом осіб відповідачем не надано. Даних, що обіймаючи посаду муляра 5 розряду, позивач міг спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця» матеріали справи також не містять.

Отже, фактично позивача відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що він працювала в АТ «Укрзалізниця», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19 (тоді як для працівників підприємств багатьох інших галузей економіки України таке щеплення було добровільним). Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самого позивача.

Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 173/192/22 (провадження № 61-13322св22) та від 28 червня 2023 року у справі № 528/1323/21 (провадження № 61-7068св23).

Відтак суд вважає,що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу начальника Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" Чумаченка О.Б. від 09 грудня 2021 року за № 101 про відсторонення від роботи ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, то суд виходить з такого.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови. У зв`язку із цим у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед, із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору.

У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верхового Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).

Відтак,враховуючи, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи не було правомірним, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи.

Водночас, зважаючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а позов ОСОБА_1 не містить вимоги щодо саме стягнення сум, позивач ставить питання щодо зобов`язання здійснити певні дії, суд задовольняє позов в цій частині в межах заявлених позовних вимог та зобов`язує АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи за період з 09 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року в розмірі 25663 грн. 55 коп.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 13, 79-83, 141, 259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання відповідача виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ начальника Виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" Чумаченка О.Б. від 09 грудня 2021 року за № 101 про відсторонення від роботи ОСОБА_1 .

Зобов`язати АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи за період з 09 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року в розмірі 25663 (двадцять п`ять тисяч шістсот шістдесят три) грн. 55 коп.

Стягнути з АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач Акціонерне товариство «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» (Код ), місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5.

Суддя - І.В. Березовська