Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/189/25
Єдиний унікальний №733/389/25
Рішення

Іменем України

25 серпня 2025 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

та третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , про розірвання договору довічного утримання,

установив:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання. Позов обґрунтований тим, що 11 грудня 2024 року вона з ОСОБА_3 уклала договір довічного утримання, за умовами якого передала у власність ОСОБА_3 належну їй земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), кадастровий номер :01:006:0586, площею 0,1 га, яка розміщена в АДРЕСА_1 , та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , взамін ОСОБА_3 зобов`язувався надавати позивачці довічно матеріальне забезпечення в розмірі 2 000 грн щомісячно, а також усі види послуг: забезпечення належними лікувальними засобами, надання побутових послуг і ін. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Радченко С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3512. Пунктами 12,15 договору довічного утримання визначено обов`язки ОСОБА_3 . Однак останній порушує умови укладеного договору, а саме: не виконує зобов`язання за договором та не здійснює догляд за нею. Зокрема, з 28.12.2024 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Ічнянська міська лікарня» з діагнозом: закритий перелом правої гомілкової кістки. 07.01.2025 року вона була переведена до відділення хоспісно-паліатичної та реабілітаційної допомоги, оплату за перебування в якому здійснює самостійно. Зазначене вказує на те, що ОСОБА_3 фактично самоусунувся від виконання своїх обов`язків, у зв`язку із чим вона вимушена звертатись за допомогою до сторонніх осіб. Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просила розірвати договір довічного утримання, укладений 11 грудня 2024 року нею з ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Радченко С.В. та зареєстрований за № 3512, скасувати право власності на нерухоме майно за даним договором та обтяження у виді заборони відчуження на нерухоме майно, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Ухвалою судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 20); 04 квітня 2025 року представником позивачки ОСОБА_2 подане клопотання про залучення до участі в справі як третю особу ОСОБА_4 (а.с. 33), яке ухвалою суду від 23 квітня 2025 року було задоволене (а.с. 36); 05 травня 2025 року представником позивачки ОСОБА_2 подані заяви про виклик свідків (а.с. 39, 41); ухвалою суду від 05 травня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 47).

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило.

02 квітня 2025 року від ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , вказуючи на те, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Умови договору довічного утримання від 11 грудня 2024 року виконуються належним чином, з дотриманням усіх передбачених зобов`язань. Позивачка забезпечена матеріальним утриманням, включаючи харчування, догляд, побутові послуги, необхідну допомогу, лікувальні засоби, одяг та взуття. Усі послуги надаються вчасно, у повному обсязі та відповідно до домовленостей сторін. Щодо стану здоров`я позивачки, то він обізнаний та надавався належний догляд та супровід при лікуванні. Щодо наданих ОСОБА_1 квитанцій, то квитанція від 12.01.2025 року на суму 1 000 грн була здійснена ОСОБА_5 , а не позивачкою. Щодо квитанцій від 12.01.2025 року та 04.02.2025 року, то платежі були здійснені як благодійний внесок до Благодійного фонду «Іченька мед». Тому доводи ОСОБА_1 не підтверджують порушення істотних умов договору, а відтак підстав для його розірвання не має (а.с. 24-25).

Відповіді на відзив від відповідача не надійшло.

Пояснень щодо позову та відзиву на позов третьою особою не подано.

У судовому засіданні допитана як свідок позивачка ОСОБА_1 показала, що укласти договір довічного утримання запропонував їй сам відповідач, на що вона погодилася. Допомоги на ту суму, яка була зазначена у договорі, відповідач не надавав. Коли вона потрапила у лікарню, то відповідач її ні разу не провідав, була сама ОСОБА_4 3 рази. Після того як вона попала у хоспіс відповідач також її там не провідував, а провідувала 2 рази ОСОБА_4 . Останній раз відповідача вона бачила у грудні 2024 року. Ліки відповідач їй не купував, а за хоспіс платила вона сама. Коли вона перебувала у лікарні, то попросила відповідача забрати її додому, але він відмовив, натомість її було відправлено до хоспісу. Після повернення її додому, відповідач жодного разу нею не цікавився та ніякої допомоги не надавав.

Представник позивачки ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовльнити із зазначених у ньому підстав.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ініціатором укладення договору довічного утримання була сама позивачка. Коли остання потрапила до лікарні, він неодноразово провідував її, купував ліки, однак остання відмовлялася їх приймати. Так як вони з дружиною працюють, тому на пропозицію лікаря, вони вирішили направити позивачку до хоспісу, на що вона погодилася. У хоспісі він також неодноразово провідував ОСОБА_1 . Перебуваючи вже у хоспісі позивачка відмовилася приймати від нього будь-які речі та продукти, що стало цьому причиною йому не відомо. Починаючи десь з лютого 2025 року він не контактує з позивачкою. Вважає, що умови договору ним виконувалися належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 , допитана у судовому засіданні як свідок, показала, що ОСОБА_1 проживає по сусідству біля їхньої з чоловіком дачі. Позивачка запропонувала останньому укласти договір довічного утримання, на що він погодився. Коли ОСОБА_1 потрапила до лікарні, вона з чоловіком неодноразово провідували її, купували продукти харчування та ліки. Після того, як відмовили позивачку забрати додому, остання відмовилася приймати їх з чоловіком, а також продукти харчування. До хоспісу перевели ОСОБА_1 за її згодою, кошти за перебування в якому остання заплатила сама, відмовивши їм оплатити за такі послуги. У хоспісі вона з чоловіком також неодноразово провідувала ОСОБА_1 . У зв 'язку з такою поведінкою, ні вона, ні її чоловік на даний час не спілкуються із ОСОБА_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що з квітня 2025 року вона, за згодою ОСОБА_1 , проживає разом із нею за місцем проживання останньої. За період її перебування в ОСОБА_1 вона жодного разу не бачила, щоб до неї приходив ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що вона знає ОСОБА_1 2,5 роки. Влітку 2024 року вона часто їздила допомагати останній. Коли ОСОБА_1 потрапила до лікарні, вона провідувала її кожен тиждень і жодного разу там не бачила ні відповідача, ні третьої особи. Зі слів позивачки їй відомо, що відповідач у лікарню не приходив, але був у Хоспісі декілька разів з третьою особою. ОСОБА_1 приїхала додому 16 квітня 2025 року. І з цього часу до неї відповідач не з`являвся.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що їй відомо про укладений між сторонами договір довічного утримання. Вона два рази була за місцем проживання ОСОБА_1 , а саме восени 2024 року, коли допомагала прибирати у будинку, а також коли та була у лікарні, коли носила дрова до ганку. Особисто вона один провідувала ОСОБА_1 у лікарні разом з відповідачем і в цей же день останній купував їй ліки. Зі слів відповідача та третьої особи їй відомо, що ОСОБА_1 відмовилася, щоб останні сплатили кошти за перебування її у хоспісі, яка також відмовилася приймати від них будь-які продукти харчування.

Дослідивши матеріали справи, та заслухавши показання свідків, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 11 грудня 2024 року ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_3 (набувач) уклали договір довічного утримання (Далі-Договір), посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Радченко С.В. та зареєстрований за № 3512 (а.с. 6-7).

Одночасно з посвідченням Договору приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Радченко С.В. накладено заборону відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки під будинком (а.с. 8, 9-10).

Пунктом 1 Договору передбачено, що ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 належний їй житловий будинок та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:006:0586, плошею 0,1 га, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 12 Договору, за домовленістю сторін Набувач ОСОБА_3 зобо`язаний надати Відчужувачу ОСОБА_1 довідчно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду: забезпечення належними лікувальними засобами; надання побутових послуг (прання одягу та постільної білизни; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; забезпечення щоденним триразовим харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям).

Пунктом 15 Договору передбачено, що вартість зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення визначається у сумі 2 000 грн на один місяць.

За змістом пункту 17 Договору цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у разі невиконання його вимог та відмови від добровільного розірвання однією з сторін в судовому порядку.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Верховний Суд у постанові від 13 травня 2021 року (справа № 752/818/17) та від 24 червня 2021 року (справа № 644/1566/19) зазначав, що істотними умовами договору довічного утримання є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг. Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 6 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.

Звертаючись з відповідним позовом, ОСОБА_1 вказувала на не належне виконання ОСОБА_3 умов договору довічного утримання, зокрема, неналежний догляд.

Згідно відповіді від 17.02.2025 року на адвокатський запит від 14.02.2025 року, КНП «Ічнянська міська лікарня» повідомляє, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні даного закладу з 28.12.2024 року по 06.01.2025 року. Діагноз: закритий перелом правої гомілки кістки. Із 07.01.2025 року і по даний час перебуває у відділенні хоспісно-паліатичної та реабілітаційної допомоги (а.с. 11).

До позовної заяви ОСОБА_1 додала копію квитанції про оплату 1 000 грн за перебування у хоспісі, однак ці кошти були сплачені ОСОБА_5 , і як зазначила сама позивачка, вона заперечувала проти їх сплати відповідачем, а тому посилання ОСОБА_1 про те, відповідач відмовився провести оплату за перебування у відділенні хоспісно-паліатичної та реабілітаційної допомоги суд відхиляє.

Разом із тим, починаючи з лютого 2025 року, відповідач взагалі не спілкується з позивачкою та не надає їй будь-якого забезпечення, як то передбачено Договором, що на думку суду, є неналежним виконанням цього Договору.

Суду не надані належні та допустимі докази того, що відповідач, зокрема, після того, як позивачка повернулася додому, намагався виконувати Договір, що свідчить про невиконання ним його умов, а саме пункту 12 договору довічного утримання, яким зобов`язано набувача забезпечити відчужувача належними лікувальними засобами; надання побутових послуг (прання одягу та постільної білизни; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; забезпечення щоденним триразовим харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям), а тому посилання відповідача у відзиві на позов про належне виконання ним умов Договору довідчного утримання судом не приймається.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про підставність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 , слід стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, сплачений останньою при подачі позову до суду (а.с. 3).

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Розірвати договір довічного утримання, який укладений 11 грудня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Радченко С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3512.

Скасувати право власності на нерухоме майно за договором довічного утримання від 11 грудня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Радченко С.В., а саме: на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), кадастровий номер :01:006:0586, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (номер відомостей про речове право 57965785) та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (номер відомостей про речове право 57966059).

Скасувати обтяження у виді заборони відчуження на нерухоме майно за договором довічного утримання від 11 грудня 2024 року, накладене приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Радченко С.В., а саме: на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), кадастровий номер :01:006:0586, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження 57966774) та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження 57967047).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 01 вересня 2025 року.

Головуючий суддя В. М. Овчарик