ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5764/25Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/832/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу № 607/5764/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Молень Ростислав Богданович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2025 року, ухваленого суддею Позняком В.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки,

В С Т А Н О В И В:

у березні 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення із відповідача в її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) гривень щомісячно, починаючи з дня винесення судового рішення до досягнення дитиною 23-х річного віку або до закінчення дитиною навчання.

В обґрунтування позову посилаються на те, що спільна донька, яка досягла повноліття, продовжує навчання та перебуває на її утриманні.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня ухвалення судового рішення 23.04.2025 і до закінчення навчання, але не пізніше досягнення донькою 23-х років.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягало до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Молень Р.Б. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що належною адресою місця проживання особи є її адреса зареєстрованого чи задекларованого місця проживання, а належним, допустимим і достовірним доказом на підтвердження цього є витяг із реєстру територіальної громади. Тому вважає, що поданий стороною позивача акт від 19.05.2025 року не є належним доказом на підтвердження постійного проживання повнолітньої ОСОБА_3 разом з позивачкою, як матір`ю.

Також зазначив, що позивачем і судом першої інстанції було здійснено суттєве порушення норм ст. 83 ЦПК України щодо подання доказів. Клопотання ОСОБА_2 про долучення як доказу акту від 19.05.2025 року не містить належного обґрунтування існування об`єктивних обставин, які унеможливили подання цього акту разом із позовом. Більше того, позивачем не було заявлено клопотання про поновлення строку на подання вказаного доказу і судом першої інстанції не винесено ухвали про задоволення такого клопотання і поновлення строку, згідно із вимогами ст. 127 ЦПК України. Отже, збирання доказів у цій цивільній справі, з власної ініціативи порушує принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, вважає, що позивачка у відповідності до положень ст. 199 СК України, не наділена правом на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на час навчання, оскільки не надала суду достатніх доказів на підтвердження того, що повнолітня дочка, яка потребує утримання постійно проживає разом із нею.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини, і переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

Таким чином, позивачкою не було доведено її права вимоги до відповідача, оскільки не було надано належних доказів її постійного проживання як матері із повнолітньою донькою. Відтак, з огляду на те, що позов пред`явлений неналежним позивачем, він не підлягає задоволенню. Наведене свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час винесення оскаржуваного рішення.

Також судом першої інстанції не досліджено докази, які підтверджували матеріальне становище відповідача, а натомість суд керувався припущеннями щодо місця роботи та ймовірним розміром доходів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. На утриманні ОСОБА_1 є двоє дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Моленя Р.Б. до суду апеляційної інстанції не поступав.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі із 29.09.2005, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.08.2010 у справ № 1-5682/10.

У сторін у цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 (а.с. 8), яка ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла повноліття.

Як видно із договору про надання освітніх послуг від 14.08.2023, ОСОБА_3 навчається в Тернопільському національному педагогічному університеті імені Володимира Гнатюка на платній денній формі навчання до 30.06.2027, вартість освітньої послуги - 125471 грн за весь період навчання, по 31368 грн за один навчальний рік (а.с. 9-10).

Згідно із актом від 19.05.2025 ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_1 разом із донькою ОСОБА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено, що він не має можливості надавати таку допомогу. Так, відповідач є працездатним, як стверджують сторони, постійно проживає в США, де мінімальна заробітна плата становить 7,25 доларів США на годину, що приблизно складає 297 грн. Тому, при організації свого життя для того, щоби працевлаштуватися, відповідач буде мати змогу утримувати свою доньку, яка не може сама себе забезпечувати у зв`язку із навчанням при цьому, доказів наявності інших утриманців не надано.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини є способом захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Главою 16 СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько або мати можливість надання такого утримання.

При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Статтею ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 навчається в Тернопільському національному педагогічному університеті імені Володимира Гнатюка на платній денній формі навчання до 30.06.2027, у зв`язку з чим не може працювати та утримувати себе, а тому потребує матеріальної допомоги.

Колегія суддів вважає, що розмір аліментів, визначений судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України, є реальним і дає змогу підтримати повнолітню дочку для забезпечення її життєдіяльності.

Не заслуговує на увагу доводи заявника про те, що суд першої інстанції не посилається на конкретні докази, які підтверджують матеріальне становище ОСОБА_6 , а керується припущеннями щодо місця його роботи та його ймовірним, нічим не підтвердженим розміром доходів, оскільки суд першої інстанції взяв до уваги, що відповідач є працездатного віку і ним не доведено, що він не має можливості надавати таку допомогу чи має незадовільний стан здоров`я, чи наявність інших істотних обставин, які б перешкоджали йому у виконанні його батьківських обов`язків щодо його повнолітньої дочки, яка продовжує навчатися.

Також суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання заявника на те, що на його утриманні є ще двоє дітей ОСОБА_4 і Мриглод Маргарет, оскільки надані відповідачем докази не були подані до суду першої інстанції при подачі відзиву на позовну заяву та не заявлялося клопотання про поновлення строку на подачу таких доказів у суді апеляційної інстанції.

Частина 3 статті 367 ЦПК України визначає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, будь-яких поважних причин не подання доказів суду першої інстанції відповідач у апеляційній скарзі не навів, тому колегія суддів не вбачає підстав для прийняття нових доказів на стадії апеляційного розгляду.

Надуманими також є твердження заявника на те, що позивачка не наділена правом на звернення до суду з позовом, оскільки не надала доказів на підтвердження того, що повнолітня дочка проживає разом із нею, оскільки дані обставини скаржником не доведені належними доказами. Крім того, згідно матеріалів справи мати та донька проживають разом, що стверджується актом про встановлення факту (не) проживання громадян від 19 травня 2025 року.

Таким чином, суд першої інстанції, установивши, що дочка відповідача продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач не спростував, що в нього відсутня така можливість утримувати її, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Однак, такі посилання й доводи апелянта не спростовують правильність висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Молень Ростислав Богданович, слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2025 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно.

Враховуючи, що апеляційним судом ухвала суду залишена без змін тому відсутні підстави для проведення розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Молень Ростислав Богданович, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома