УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 344/11962/21

провадження № 61-8936ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жидецької Світлани Ростиславівни на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Тамара Дмитрівна, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко Інна Володимирівна про визнання заповіту недійсним та

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 подала позов до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т. Д., приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко І. В. про визнання заповіту недійсним.

08 квітня 2025 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Суд першої інстанції виснував, що у зв`язку з належним повідомленням позивачки про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивачки, наявні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту третього частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України.

10 червня 2025 року постановою Івано-Франківського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2025 року скасовано.

Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, суд апеляційної інстанції виснував, що матеріали справи не містять доказів про те, що позивачка та (або) її представник були повідомлені про день, місце та час судових засідань, призначених на 20 лютого 2025 року та 08 квітня 2025 року. Оскільки ОСОБА_2 не була повідомлена про судове засідання, яке відбулося 08 квітня 2025 року, в якому постановлена ухвала про залишення її позову без розгляду, то залишення позову без розгляду суперечить як вимогам пункту третього частини першої статті 257 ЦПК України, так і завданню цивільного судочинства.

Апеляційний суд врахував, що справа перебувала в провадженні суду протягом тривалого часу (з 2021 року), та зазначив, що з матеріалів справи не вбачається, що позивачка втратила інтерес до вирішення поданого нею позову. Суд першої інстанції не мав жодних перешкод повідомити позивачку про розгляд справи і роз`яснити їй наслідки неявки в судове засідання та вирішити спір по суті заявлених вимог. Окрім того, розгляд справи неодноразово відкладався з поважних причин за заявами обох сторін у справі.

У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Жидецька С. Р. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 червня 2025 року, в якій просить її скасувати, ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2025 року залишити без змін.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 10 червня 2025 року заявниця зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішення фактично встановив факт неодноразової безпідставної неявки позивачки та її представника в судове засідання, послався на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 07 грудня 2020 року в справі № 686/3597/19, в якому, зокрема, також міститься і положення про обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами та утримуватися від дій, які затягують розгляд справи.

Посилання апеляційного суду про те, що позивачка не втратила інтересу до перебігу справи не відповідає дійсності, оскільки інформація про призначення справи до розгляду міститься у відкритому доступі на сайті суду. Представник позивачки є адвокатом, який в обов`язковому порядку зобов`язаний зареєструвати офіційну електронну адресу в Єдиній судові інформаційно-комунікаційній системі, на яку надходять повідомлення про призначення дати слухання справи.

Позивачка жодного разу не була присутня в судових засіданнях, судові повістки повертаються з Укрпошти з відміткою «у зв`язку із закінченням строку зберігання», в справі відсутні заяви або клопотання, які б свідчили про зацікавленість позивачки в справі. Також її представником неодноразово відкладалися судові засідання без підтвердження поважності причин неможливості прибути в судові засідання, що вказує на втрату у зацікавленості у вирішенні цієї справи.

Верховний Суд висновує про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі, з огляду на таке.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України встановлено, що ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Частиною п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Указане дає підстави для висновку, що повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Необхідно, щоб позивач не заявляв про розгляд справи за його відсутності, а суд не робив висновку про неможливість розгляду справи за неявки позивача, тобто не визнав явку позивача обов`язковою.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності встановлених законом умов:

1) належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання;

2) повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка;

3) ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи;

4) суд постановив ухвалу про обов`язкову явку позивача.

Апеляційним судом встановлено, що в межах розгляду справи судом першої інстанції неодноразово відкладались судові засідання як з підстав неявки в судові засідання учасників справи, так і з підстав клопотань про відкладення розгляду справи, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи.

Суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів про те, що позивачка та (або) її представник були повідомлені про день, місце та час судових засідань, призначених на 20 лютого 2025 року та 08 квітня 2025 року.

Суд встановив, що ОСОБА_2 не була повідомлена про судове засідання, яке відбулося 08 квітня 2025 року, в якому постановлена ухвала про залишення її позову без розгляду.

Врахував, що справа перебувала в провадженні суду протягом тривалого часу (з 2021 року), та зазначив, що із матеріалів справи не вбачається, що позивачка втратила інтерес до вирішення поданого нею позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

За змістом положень частини п`ятої статті 223 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише в разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Ураховуючи те, що матеріали справи не містять доказів, що позивачка та її представник були належним чином повідомлені про розгляд справи, призначений на 20 лютого 2025 року та 08 квітня 2025 року, висновок апеляційного суду щодо відсутності підстав для залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є правильним.

Не спростовано належного повідомлення позивачки і у касаційній скарзі, оскільки повернення судової повістки «за закінченням терміну зберігання» не є належним повідомленням, про що зазначено і в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 752/11896/17.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, суд першої інстанції не врахував норми процесуального права та залишив позов без розгляду в порушення вимог пункту третього частини першої статті 257 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

За результатами оцінки доводів касаційної скарги та змісту оскаржених судових рішення, яким розгляд справи не закінчено, не виявлено порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Правильність застосування судом апеляційної інстанції пункту3 частини першої статті 257 ЦПК України не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Жидецька С. Р. на постанову суду апеляційної інстанції, якоюскасовано ухвалу суду першої інстанції і продовжено розгляд справи по суті, є необґрунтованою.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жидецької Світлани Ростиславівни на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Тамара Дмитрівна, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко Інна Володимирівна про визнання заповіту недійсним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська