Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/672/25

Номер провадження: 2/511/957/25

22 серпня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Ільяшук А. В.,

секретаря судового засідання Чернеги А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно з яким представниця позивача Дармограй Анастасія Тимофіївна просила стягнути з відповідачки: - заборгованість за Договором №492171-КС-005 про надання кредиту від 18 травня 2024 року, що становить 53 806,37 гривень;- судові витрати у розмірі 2 422,40 гривень.

Стислий виклад позиції позивача.

18 травня 2024 року між позивачем та відповідачкою було укладено Договір №492171-КС-005 про надання кредиту (далі Договір, Кредитний договір), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши кредит, разом з цим, відповідачка порушила свої зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 53 806,37 гривень, що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту 15 813,68 гривень; - суми прострочених платежів по процентах 34 499,59 гривень; - суми прострочених платежів за комісією 3 493,10 гривень.

Стислий виклад заперечень відповідачки.

Представник відповідачки адвокат Шелудько Оксана Олександрівна заперечувала проти розрахунку заборгованості, оскільки розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 % (стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Позивач здійснював нарахування відсотків за ставкою 1,50 % в день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством.

Також в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачці згідно договору.

Водночас стягнення плати за обслуговування кредиту (комісії) є незаконним, оскільки це не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».

Стислий виклад позиції представника позивача на заперечення відповідачки.

Представник позивача Басалига Діана Михайлівна зазначила, що сторона відповідача помилково ототожнює поняття «денна процента ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» та процентну ставку в день, яка встановлена в Договорі.

Процесуальні дії у справі.

19 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та витребувано з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію, що містить банківську таємницю.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

18 травня 2024 року між позивачем та відповідачкою було укладено Договір №492171-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов Договору, відповідачка отримала кредит у розмірі 33 000,00 гривень на засадах строковості, поворотності та платності, і зобов`язалася повернути зазначені грошові кошти, а також сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, передбачених Договором кредиту та Правилами надання грошових коштів у кредит, що підтверджується витребуваною з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацією, яка містить банківську таємницю.

Разом з тим відповідачка належним чином не виконала свої зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 53 806,37 гривень, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 15 813,68 гривень; суми прострочених платежів по процентах 34 499,59 гривень; суми прострочених платежів за комісією 3 493,10 гривень.

Водночас статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

З фактичних обставин справи встановлено, що позивач у повному обсязі виконав умови укладеного з відповідачкою Договору, натомість відповідачка не виконала свої договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Разом з цим, частина 1 статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до положень статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положенняпараграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини першої статті 629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 8 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Щодо аргументів представника відповідачки адвоката Шелудько Оксани Олександрівни про не надання доказів, які підтверджуються перерахуваній коштів, суд зазначає, що вони спростовуються витребуваної від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацією, зокрема випискою по рахунку, з якої вбачається зарахування 33 000,00 гривень 18 травня 2024 року на рахунок відповідачки.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (див. з цього приводу правові висновки, які були висловлені у постанові КЦС ВС від 02 грудня 2020 року у аналогічній процесуальній ситуації у справі № 161/5267/20 (провадження № 61-14015св20).

Відносно нарахування комісії, суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Комісія за надання кредиту передбачена як умовами кредитного договору (пункт 2.5. Договору), таблицею обчислення загальної вартості кредиту, які були підписані ОСОБА_1 , що свідчить про обізнаність останньої щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за споживчим кредитом та порядком сплати такої комісії.

Отже, як вбачається з умов даного кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», встановлення комісії за надання кредиту є правомірним, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Аналогічні висновки містяться у постанові Чернівецького апеляційного суду від 3 червня 2025 року по справі № 727/13145/24, у постанові Київського апеляційного суду від 5 травня 2025 року по справі № 757/20130/23-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Поряд з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%.

Строк дії Договору 02 листопада 2024 року (пункт 2.7).

Розмір відсотків з 18 травня 2024 року по 20 серпня 2024 року нараховувався відповідно до умов Договору та не суперечить статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (16 946,05 гривень).

Разом із цим, суд відхиляє твердження представника позивача відносно помилкового ототожнення стороною відповідача поняття «денна процента ставка» та «процентну ставку в день», а тому за вказаний період, зокрема з 21 серпня 2024 02 листопада 2024 року, нараховані відсотки зменшуються до 1 % відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», що становить 11 543,98 гривень, тобто загальний розмір заборгованості за відсотками за період з 18 травня 2024 року по 02 листопада 2024 року становить 28 490,04 гривень.

На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін та фактичним обставинам справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Водночас як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 2930 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статей 525, 526, 530, 549, 611, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, керуючись статтями 81, 141, 178, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», адреса: бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, місто Київ, , заборгованість за Договором №492171-КС-005 про надання кредиту від 18 травня 2024 року, що становить 48 426,82 гривень, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 15 813,68 гривень; суми прострочених платежів по процентах 28 490,04 гривень; суми прострочених платежів за комісією 3 493,10 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», адреса: бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, місто Київ, , сплачений судовий збір в розмірі 2 180,16 гривень.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», адреса: бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, місто Київ, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А. В. Ільяшук