Справа № 153/2068/24
Провадження № 22-з/801/119/25
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

29 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.

клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бардина Михайла Богдановича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу

по справі №153/2068/24

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

за участі - приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Мойсеєнко Ганни Леонідівни, акціонерного товариства «УкрСиббанк» (треті особи)

про включення до складу спадкового майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

встановив:

Історія справи

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в районний суд з позовом до ОСОБА_2 , із залученням третьої особи приватний нотаріус Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Мойсеєнко Г.Л. про включення до складу спадкового майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом, яким просив включити ряд об`єктів нерухомості до складу спадкового майна, що ним успадковується за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_3 , а також визнати за ним право власності на частку в зазначеному майні.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2025 року вирішено позов задовольнити. Включити до складу спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ямпіль Ямпільського району Вінницької області:

-1/2 приміщення для здійснення підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_1 ;

-1/2 господарської будівлі (гараж-майстерня) за адресою АДРЕСА_2 ;

-1/2 нежилого приміщення магазину "Автосвіт" за адресою АДРЕСА_3 ;

-47/100 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ямпіль Ямпільського району Вінницької області, право власності на:

-1/4 приміщення для здійснення підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_1 ;

-1/4 господарської будівлі (гараж-майстерня) за адресою АДРЕСА_2 ;

-1/4 нежилого приміщення магазину "Автосвіт" за адресою АДРЕСА_3 ;

-47/200 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Сінчака Олександра Володимировича залишено без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2025 року, - без змін.

Короткий зміст наведених у клопотанні вимог та доводи інших учасників

22 серпня 2025 року до Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бардина Михайла Богдановича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанцій.

Позиція апеляційного суду

Звертаючись до суду із клопотанням про ухвалення додаткового рішення, адвокат вказав, що загальний розмір винагороди за надання правової допомоги ОСОБА_1 у суді першої та апеляційної інстанціях складає 32 763 грн, а тому підлягає відшкодуванню з відповідача на його користь.

Колегія суддів зауважує, що порядок ухвалення додаткового судового рішення наведено у статті 270 ЦПК України, відповідно до пункту 3 частини 1 якої суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 270 ЦПК України).

Вирішуючи клопотання адвоката Бардина М.Б. колегія суддів виходить з наступного.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, законодавцем визначено, що питання про судові витрати вирішує суд, який ухвалив рішення.

При цьому розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, здійснюється у разі скасування або ж зміни судового рішення.

Водночас у цій справі Вінницьким апеляційним судом рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2025 року залишено без змін, а тому в силу статті 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Більш того, матеріалами справи встановлено, що у суді першої інстанції стороною позивача не заявлялось клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, тоді як за приписами частини 1 статті 270 ЦПК України вирішення питання про розподіл витрат вирішує той суд, що ухвали судове рішення.

Щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

З матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2025 року між позивачем та адвокатом Бардин М.Б. укладено договір про надання правової допомоги № 2/25.

Відповідно до п.1.1 та 1.2. договору визначено перелік юридичних послуг, види та обсяг правової допомоги, що надається.

Розмір оплати за виконані послуги (гонорар) умовами цього договору не визначено.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також інші докази. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відсутність детального опису робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, зокрема із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та позбавляє сторону відповідача можливості оцінити реальність витрат та їх необхідність.

Водночас, як свідчать матеріали справи, заявником не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат.

На підтвердження надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції адвокатом Бардином М.Б. надано лише банківські виписки за рахунками та платіжні інструкції.

З урахуванням наведеного колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, що відповідає положенням ЦПК України та вищевказаній релевантній практиці Верховного Суду.

Керуючись статтями 133, 134, 137, 141, 142, 270 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бардина Михайла Богдановича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу по справі №153/2068/24 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.М. Стадник

Судді М.В. Матківська

І.В. Міхасішин