СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/27482/24

пр. № 2/759/1950/25

21 серпня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Журибеда О.М.

за участю секретаря - Шило М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки отриманий в спадщину.

Позов мотивований тим, що 27.09.2007 року міє ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №48/07/840, за умова якого позичальнику надано кредит в сумі 100 000, 00 доларів США 00 цоентів на строк з 27.09.2007 року по 27.09.2032 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 12,9 % річних на придбання нерухомості, яка знаходиться за адреою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м. В забзепечення виконання зобов`язань за кредитним договором позичальником, відповідно до Договору іптеки без офермлення заставної від 27.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С., за реєстровим №2151, передано в іпотеки АБ «Укргазбанк» об`єкт нерухомості - двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. від 27.09.2007 року, за реєстровим №2151. У зв`язку з порушенням позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору, АБ «Укргазбанк» звернувся з позовом до суду про солідарне стягнення з позичальника та поручеталя заборгованості за кредитним договором. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2022 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним догвором в сумі 85591,82 долари США та 109815, 90 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» 33200, 00 грн. штрафу; стягнуто з ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 сплачений судовий збір по 16158, 34 грн. з кожного. Листом привтаного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольовою М.А. повідомлено банк, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Заборгованість за кредитним догвором на дату смерті позичальника становить 234873, 67 доларів США. Банк не отримав від сподкоємців ОСОБА_2 жодних повідомлень про прийняття спадщини після її смерті та не отримав грошових коштів на погашення заборгованості. На вимогу банку від 12 КДНК надійшла відповідь про те, що на підставі претензії Банку на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заведене спадкова справа №771/2024, а також 12 КДНК зазначила, що станом на 24.09.2024 року свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Однак, як вбачається з інформації з реєстру територіальної громади міста Києва разом з ОСОБА_2 в квартирі за її адресою реєстрації зареєстрований ОСОБА_1 , а отже він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 . Таким чином, зареєстровані в квартирі особи, а саме дитина померлої, фактично прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України, однак він не звернувся до нотаріальної контори та не отримує свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин просить суд: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору №48/07/840 від 27.09.2007 року в розмірі 85591,82 дол. США та 159 174, 24 грн., звернути стягнення на нерухоме майно: 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 , що успадковане після смерті ОСОБА_2 (одержене внатурі) спадкоємцем ОСОБА_1 , шляхом проведенння прилюдних торгів з визначенням початквої ціни реалізації предмету іпотеки при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.12.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.12.2025 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 15.07.2025 року у справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 вимогу позову підтримала в повному обсязі, з підтсав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За приписами ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1-3, ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Як регламентовано ч.1, ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Як встановлено судом, 27.09.2007 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якоє є позивач та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №48/07/840, відповідно до умов якого кредитор надав на умовах визначених цим договором позичальнику кредит в розмірі 100 000, 00 доларів США, на строк з 27.09.2007 року по 27.09.2032 року зі платою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 12,9% річних на придбання нерухомомтсі, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 55, 6 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позичальником відповідно до договору іпотеки без оформлення заставної від 27.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. за реєстровим №2151, передано в іпотеку АБ «Укргазбанк» об`єкт нерухомості- двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 та належать Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. від 27.09.2007 року, за реєстровим №2151.

Відповідно до п.1.1 договору іпотеки без оформлення заставної від 27.09.2007 року дійсний догвір забезпечує всі вимоги Іпотекодержателя, які впливають з кредитного договору №48/07/840 від 27.09.2007 року укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, за умовами якого Іпотекодавець зобов`язаний повернути кредит, спалтити проценти за користування кредитом в розмірі 19,9% річних, а також штрафні санкції.

Відповідно до п. 6.1 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки якщо у момент настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу за кредитом) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки; порушення Іпотекодавцем обов`язків за цим та/або кредитним договром та невиконання вимоги Іпотекодержателя про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Згідно з п. 6.3. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін.

За змістом ч.4-6, ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Позивач виконав свої зобов`язання і передав ОСОБА_2 вказану грошову суму, однак остання не здійснювала платежів щодо погашення кредиту, чим порушила взяті на себе зобов`язання.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06.06.202 2року у справі №757/668/16-ц, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.01.2023 року: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 81 552,31 долари США та 143 015,90 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» 33 200,00 грн штрафу; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» 16 158,34 грн сплаченого судового збору; стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» 16 158,33 грн сплаченого судового збору.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Листом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. за вих. №4365 від 26.06.2024 року повідомлено Банк, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла громадянка України ОСОБА_2 .

Згідно актового запису про смерть №15467 від 05.09.2023 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

12.07.2024 року позивач направив вимогу про обов`язок спадкодоавця ОСОБА_2 на адресу Дванадцятої київської державної нотаріальної контори.

12.09.2024 року АБ «Укргазбанк» направив вимогу про обов`язок спадкодавця ОСОБА_2 на адресу Дванадцятої київської державної нотаріальної контори.

25.10.2024 року за вх. №10/47303 на адресу АБ «Укргазбанк» надійшла відповідь з Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 30.07.2024 року за №3454/02-14 про те, що на підставі претензії Банку на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заведене спадкова справа №771/2024.

Також, 18.10.2024 року за вх. №10/46095 на адресу АБ «Укргазбанк» надійшла відповідь з Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 24.09.2024 року за №6374/02-14, що станом на 24.09.2024 року свідоцдво про право власності не видавалаось.

Згідно відомостей з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 станом на 20.09.2023 року з 13.11.2007 року разом з ОСОБА_2 в квартирі зареєстрований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до акта про народження №256 від 21.12.1994 року батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є мати ОСОБА_5 та батько ОСОБА_6 .

Відповідно до наданої Дванадцятою київської нотаріальною конторою копії спадкової справи №771/2024 року заведеної щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , спадкова справа віідкрита на підставі вимоги ПАТ АТ «Укргазбаанк» від 12.07.2024 року про обов`язок спадкодавця.

Згідно з матеріалами вищевказаної спадкової справи свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Як передбачено ч. 1 ст. т1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, зареєстрована в квартирі особа, які є дитиною померлої, фактично прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України, однак він не звернувся до нотаріальної контори та не отримує свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначає ч.1-2, ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За приписами ч.1-3, ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

За змістом ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7 отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

У Постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року по цивільній справі №645/3265/13-ц йдеться, що відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.

Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємця, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту.

Таким чином, суд вважає, що ПАТ АБ «Укргазбанк» свій розсуд вибрав спосіб захисту, перебачений законом, і вправі вимагати з відповідача саме звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки обов`язок спадкоємця боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за кредитом, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них.

Заборгованість за кредитним договором №48/07/840 від 27.09.2007 року на дату смерті позичальника становить 234 873, 67 доларів США: заборгованість по кредиту прострочена 73332, 73 доларів США; заборгованість по процентах прлсточена - 84564, 80 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту- 24408, 41 додарів США; пеня за несвоєчасне погашення процентів - 52567, 73 доларів США.

Як зазначає ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЗУ «Про Іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. (ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»).

Аналізуючи доказі, зібрані у судовому засіданні в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК» за Кредитним договором №48/07/840 від 27.09.2007 року, укладеним між ПАТ Акціонерний Банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , на підставі договору іпотеки без оформлення заставної від 27.09.2007 року, укладеного між ПАТ Акціонерний Банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С., зареєстрованого у реєстрі за №2152, в розмірі 85591, 82 дол. США та 159 174, 24 грн., необхідно звернути стягнення на нерухоме майно: 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 , що успадковане після смерті ОСОБА_2 (одержене внатурі) спадкоємцем ОСОБА_1 , шляхом проведенння прилюдних торгів з визначенням початквої ціни реалізації предмету іпотеки при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно вимогст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4,5,12,13, 81, 223, 263-265, 268, 273,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору №48/07/840 від 27.09.2007 року в розмірі 85591,82 дол. США (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто один долар США, 82 центів) та 159 174, 24 грн., звернути стягнення на нерухоме майно: 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 , що успадковане після смерті ОСОБА_2 (одержене внатурі) спадкоємцем ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), шляхом проведенння прилюдних торгів з визначенням початквої ціни реалізації предмету іпотеки при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю «Укргазбанк» (адреса: м. Київ, вул. Єреванська 1, ) судовий збір у розмірі 56188 (п`ятдесят шість тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 24 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Журибеда