Справа № 331/5879/24
Провадження № 2/331/2213/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Олександрівський районний суд міства Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Жукової О.Є.,

при секретарі Мироненко О.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у вересні 2024 року звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 22.11.2021 в розмірі 43319,16 грн. , судових витрат.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.11.2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № .

Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору кредиту.

07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, згідно якого сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів.

04.04.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/7-Ф, відповідно до умов якого АТ «Таскомбанк» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором № від 22.11.2021 року на загальну суму 43319,16 грн, з яких: 25892,54 грн.- загальна заборгованість по тілу кредиту; 4176,37 грн.- загальна заборгованість по відсоткам; 13250,25 грн.- загальна заборгованість по комісії.

Враховуючи відсутність добровільної сплати заборгованості по кредитному договору, новий кредитор звернувся до суду.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2024 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 03 червня 2025 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2024 у справі № 331/5879/24 скасоване та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

17.06.2025 представник відповідача Шелудько О.О. надала відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що відповідач не надав належних доказів переходу прав вимоги за договором про відступлення прав вимоги від 07.10.2016 року№ТАСЦФР-10-2016, який укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» , матеріали справи не містять сформованого реєстру боржників станом на дату підписання договору та набрання ним чинності. Також , пунктом 1.3. Договору від 22.11.2021 № передбачено сплату комісії за надання Кредиту у розмірі 0,00 грн, однак у своїй позовній заяві позивач просить стягнути комісію у розмірі 13 250,25 грн., яка умовами договору не передбачена. Крім того, представник відповідача у відзиві послався на відсутність доказів перерахування грошових коштів ОСОБА_1 , а розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу.

В судове засідання представник позивача не з`явився, однак безпосередньо в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Шелудько О.О. в наданому клопотанні просаила розглянути справу у її відсутність та відсутність відповідача.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи 22.11.2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № .

Кредитним договором позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, встановлених договором (п. 1.1. Договору); сума кредиту 27270,67грн., строк кредиту 48 місяців до 21.11.2025 року, щомісячні проценти 2,99 від суми кредиту; загальні річні проценти - 11,99 від суми боргу за договором.

Всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту №5741176 та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими позичальник ознайомився до укладання цього Договору та до яких позичальник приєднався, підписавши цей Договір; договір, паспорт кредиту №5741176 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФК» складають єдиний кредитний договір. Позичальник підтвердив, що отримав та ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Таскомбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Центр фінансових рішень" укладений договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, згідно п.2.1. якого первісний кредитор ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" передає (відступає) новому кредитору ПАТ "Таскомбанк" свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором .

Пунктом 2.2. договору сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору.

04.04.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/7-Ф, відповідно до умов якого АТ «Таскомбанк» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 04.04.2024 року до договору факторингу № НІ/11/7-Ф від 04.04.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №. від 22.11.2021 року на загальну суму 43319,16 грн., з яких: 25892,54 грн.- загальна заборгованість по тілу кредиту; 4176,37 грн.- загальна заборгованість по відсоткам; 13250,25 грн.- загальна заборгованість по комісії.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання виникають з підстав встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме з договорів та інших правоичинів.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банка або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056 - 1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Договірні правовідносини, що виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг регулюються Законом України від 12 травня1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною 1статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо).

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення ТОВ «ФК «ЄАПБ» стало невиконання взятих на себе за кредитним договором № від 22.11.2021 року позичальником ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення кредитних коштів.

У своїх доводах у відзиві представник відповідача Шелудько О.О. посилається на те, що позивач є неналежною стороною по вказаній судовій справі, оскільки не надав належних доказів переходу прав вимоги за кредитним договором.

Під час перевірки обставин справи та наявних у справі матеріалів суд дійшов до наступних висновків.

Пунктом 2.2. Договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Таскомбанк» від 07.10.2016, передбачено, що первісний кредитор щоденно передає новому кредитору права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог.

Однак , в матеріалах справи відсутній акт передачі реєстрів прав вимог, який засвідчує факт передачі прав вимоги за кредитним договором № від 22.11.2021 року від ТОВ «ФК «ЦФР» до ПАТ «Таскомбанк», так само відсутній реєстр прав вимоги.

Також, суд звертає увагу на те, що надана позивачем копія договору відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 , надана не в повному обсязі, не містить всі пункти договору , в ній відсутні пункти 3.2- 6.4, що не дозволяє суду перевірити, чи містить вказаний договір умови , якими передбачається передача прав вимоги також на майбутні кредитні договори, які будуть укладені між первісним кредитором та боржниками.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які квитанції чи платіжні інструкції про перерахування коштів за договором відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Таскомбанк» укладеного 07.10.2016 .

Суд звертає увагу, що наявне в матеріалах справи повідомлення про відступлення прав вимоги від 22.11.2021 , відповідно до умов Договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Таскомбанк» від 07.10.2016, не є належним та допустимим доказом в силу ст. ст. 77,78 ЦПК України на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором № від 22.11.2021 року.

З вищенаведеного слідує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором № від 22.11.2021 року укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ЦФР» , що є самостійною підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, поклавши витрати зі сплати судового збору на позивача.

Керуючись ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складено 01 вересня 2025 року.

Суддя: О. Є. Жукова