справа № 619/695/25
провадження № 2/619/668/25
РІШЕННЯ

іменем України

27 серпня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: судді Пруднікової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Дєдової Н.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, в якому просить: зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкоди позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спілкуванні з дитиною : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визначити спосіб участі позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вихованні дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення; періодичних побачень позивача з дитиною щосереди з 18.00 год до 20.00 год за місцем проживання дитини чи позивача, або у загальних місцях проведення дозвілля та відпочинку дітей; періодичних побачень позивача з дитиною щосуботи з 17.00 год. до 20.00 год за місцем проживання дитини чи позивача, або у загальних місцях проведення дозвілля та відпочинку дітей; періодичних побачень позивача з дитиною щонеділі з 09.00 год до 20.00 год за місцем проживання дитини чи позивача, або у загальних місцях проведення дозвілля та відпочинку дітей; за неможливості проведення вказаних зустрічей з поважних причин (хвороба дитини, перебування за межами території України), забезпечити їх побачення засобами відеозв`язку.

Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.06.2019, який розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26.12.2024. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю, він сплачує аліменти на утримання дитини, завжди намагався брати участь у вихованні дитини. Однак останнім часом вказане є неможливим з огляду на протидію з боку відповідача. З метою вирішення зазначеної проблеми він неодноразово звертався до відповідача, однак вирішити проблему шляхом переговорів не вдалось. Таким чином, з огляду на дії відповідача, він позбавлений спілкування з дитиною, що порушує його права та шкодить інтересам неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Участь у справі сторін та інших учасників справи.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає та просила відмовити в задоволені позову у повному обсязі.

Третя особа - представник Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області просила розглядати справу без її участі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2019 року, який рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року розірвано (а.с. 15-17).

Сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06 вересня 2019 року виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, в якому в графі «Батько» записаний ОСОБА_1 , у графі «Мати» ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації народжень 06 вересня 2019 року зроблено відповідний актовий запис за № 32 (а.с.13).

З моменту розірвання шлюбу сторони почали проживати окремо та відповідно не дійшли взаємної згоди у питанні спілкування та зустрічей ОСОБА_1 з дитиною.

Дитина сторін зареєстрована та проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с. 12, 14) та не заперечується сторонами справи.

З листа начальника служби у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області вбачається, що ОСОБА_2 було викликано до служби, проведено бесіду з метою роз`яснення положення СК України в частині права другого з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з дитиною. Було надано рекомендацію ОСОБА_2 вирішити питання у досудовому порядку самостійно, у разі неможливості, звернутися до суду (а.с. 18).

Висновком служби у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 07.04.2025 № 02-22/1913, визначено доцільним усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та визначення порядку участі у вихованні дитини і спілкуванні, враховуючи інтереси дитини, взявши до уваги ставлення батька до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини та інші обставини, що мають істотне значення (а.с. 43-45).

Застосовані норми права, мотиви та висновки суду.

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків

Стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року в справі «Johansen v. Norway»).

Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону № 2402-III).

У абзацах першому, другому статті 15 Закону № 2402-III зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Тобто у дитини є право на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з тим з батьків, який проживає окремо.

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом (абзаци третій, четвертий статті 15 Закону № 2402-III).

У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з частинами першою-третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У частині першій та другій статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду стало порушення його права як батька на участь у вихованні малолітньої дочки, оскільки відповідач чинить перешкоди в спілкуванні батька з дитиною.

Позивач, який є батьком дитини, піклується про дочку та любить її, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою дочкою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

З урахуванням принципу рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, висновку органу опіки та піклування, створення ним належних умов для зустрічей з дитиною, є підстави для висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дочкою, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідатиме її інтересам.

Відповідачка не надала жодного доказу, який би вказував на те, що періодичне перебування дочки разом з батьком може вплинути на режим розпорядку дня дитини та/або будь-яким чином негативно вплинути на неї.

Служба у справах дітей відвідувала ОСОБА_1 за адресою його проживання та надала висновок, яким визнала доцільним усунути перешкоди позивачу у спілкуванні із малолітньою дитиною ОСОБА_3 , рекомендовала визначити порядок участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею.

Водночас, на переконання суду визначення побачень батька з дитиною щонеділі з 09.00 год. до 20.00 год. порушуватиме принцип рівності участі батьків у виховання дитини. Оскільки неділя є вихідним днем, і кожен з батьків прагне проводити такий день з дитиною, тому справедливим буде визначити в рівній ступіні участь батьків у неділю, а саме визначити побачення ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 з 09.00 год. до 20.00 год. кожної першої, третьої та п`ятої неділі кожного місяця.

З досліджених у судовому засіданні обставин, виходячи з віку і стану здоров`я дитини, зайнятості та місця проживання сторін, рівності прав та обов`язків щодо дитини обох батьків, суд визначає порядок і час спілкування, побачень ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 : щосереди з 18.00 год до 20.00 год за місцем проживання дитини чи позивача, або у загальних місцях проведення дозвілля та відпочинку дітей; періодичних побачень позивача з дитиною щосуботи з 17.00 год до 20.00 год за місцем проживання дитини чи позивача, або у загальних місцях проведення дозвілля та відпочинку дітей; періодичних побачень позивача з дитиною з 09.00 год. до 20.00 год. кожної першої, третьої та п`ятої неділі кожного місяця за місцем проживання дитини чи позивача, або у загальних місцях проведення дозвілля та відпочинку дітей; за неможливості проведення вказаних зустрічей з поважних причин (хвороба дитини, перебування за межами території України) забезпечити їх проведення засобами відеозв`язку.

На думку суду встановлення саме такого порядку зустрічей не буде суперечити інтересам дитини, не перешкоджатиме її нормальному розвитку і відповідатиме обсягу прав та обов`язків батька і матері щодо малолітньої доньки.

Таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, а позбавлення позивача прав стосовно його участі в спілкуванні та вихованні малолітньої дочки може позбавити дитину родинних зв`язків з батьком, його любові та турботи.

За таким, встановленим судом порядком буде дотриманий розумний баланс на участь обох батьків у вихованні дитини.

Керуючись вимогами ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у спілкуванні з дитиною: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у вихованні дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме шляхом:

періодичних побачень щосереди з 18.00 год. до 20.00 год за місцем проживання дитини чи позивача, або у загальних місцях проведення дозвілля та відпочинку дітей;

періодичних побачень щосуботи з 17.00 год до 20.00 год. за місцем проживання дитини чи позивача, або у загальних місцях проведення дозвілля та відпочинку дітей;

періодичних побачень позивача з дитиною з 09.00 год. до 20.00 год. кожної першої, третьої та п`ятої неділі кожного місяця за місцем проживання дитини чи позивача, або у загальних місцях проведення дозвілля та відпочинку дітей;

за неможливості проведення вказаних зустрічей з поважних причин (хвороба дитини, перебування за межами території України) забезпечити їх проведення засобами відеозв`язку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

третя особа: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, , місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, с-ще Солоницівка, вул. Визволителів, буд. 6.

Суддя О. В. Пруднікова