Справа № 203/1786/25
Провадження № 2/0203/1266/2025
18 серпня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Іваницької І.В.
за участю секретаря судового засідання Кочевської В.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
17.03.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернулось до суду з вищезазначеним позовом.
В обґрунтування позову зазначено, що 17.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 5555358, згідно якого останньому було надано кошти на умовах споживчого кредиту в сумі 10 000 грн, строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну карту № НОМЕР_1 , емітовану АТ «ПУМБ» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір укладено в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем Кредитора та підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
26.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 26.09/23-Ф, згідно якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором позики № 5555358 від 17.02.2022 (витяг з реєстру боржників у вигляді додатку №1 до договору факторингу №26.09/23-Ф від 26.09.2023).
Відповідно до витягу з реєстру боржників (Додаток №1 до договору факторингу №26.09/23-Ф від 26.09.2023) ТОВ «Фінансова компанія «Укрглобал-Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35 273 грн, з яких: 10 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 273 грн - сума заборгованості за відсотками.
31.07.2024 між ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 31.07/24-Ф, згідно якого ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» передає (відступає) новому кредитору ТОВ «Українські фінансові операції» свої права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором позики № 5555358 від 17.02.2022 (витяг з реєстру боржників у вигляді додатку №1 до договору факторингу №31.07/24-Ф від 31.07.2024).
Відповідно до витягу з реєстру боржників (Додаток №1 до договору факторингу №31.07/24-Ф від 31.07.2024) ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35 273 грн, з яких: 10 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 273 грн - сума заборгованості за відсотками.
Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість у визначеній сумі. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 5555358 від 17.02.2022 в сумі 35 273 грн, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025, цивільну справу №203/1786/25, провадження №2/0203/1266/2025, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 18.03.2025.
20.03.2025 ухвалою суду від Міністерства соціальної політики України витребувано інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно відповідача, на виконання якої 20.01.2025 листом Міністерства соціальної політики України за вих. 9809/0/290-25/13 від 16.04.2025 повідомлено, що станом на 14.04.2025 в ЄІБД ВПО відсутня інформація щодо запитуваної особи.
В порядку ч.6 ст.187 ЦПК України з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь №1215770 від 20.03.2025 щодо зареєстрованого місця проживання відповідача - фізичної особи ОСОБА_1 , згідно якої зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача не встановлене.
Ухвалою суду від 24.04.2025 відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та витребуванням доказів в АТ «ПУМБ».
Позивач явку повноважного представника у судові засідання не забезпечив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 19.05.2025, 14.07.2025, 18.08.2025 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшли клопотання, в яких він просить розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив.
З урахуванням викладених вище обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку, про що в судовому засіданні постановлено ухвалу.
Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п.9.6 договору).
Згідно наданого розрахунку заборгованості ТОВ «Авенитус Україна» вбачається, що станом на 25.09.2023 відповідач жодних оплат за договором про надання споживчого кредиту не здійснював, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в сумі 35 273 грн, з яких: 10 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 273 грн - сума заборгованості за відсотками.
Перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у сумі 10 000 грн було здійснено 17.02.2022, що підтверджується листом №20230929-2 від 29.09.2023 ТОВ «Авентус Україна» за номером транзакції 27931656.
На виконання ухвали суду від 24.04.2025 АТ «ПУМБ» надано інформацію, яка підтверджує: факт видачі картки № НОМЕР_2 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); надано виписку, з якої вбачається зарахування на вказану картку 17.02.2022 грошових коштів у сумі 10 000 грн, а також користування відповідачем вказаними коштами; повідомлено про фінансовий номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за вказаною платіжною карткою та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 - НОМЕР_4 .
Саме такий номер телефону вказаний ОСОБА_1 в договорі про надання споживчого кредиту № 5555358 від 17.02.2022, укладеному між ним та ТОВ "Авентус Україна" і підписаному відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором А929285.
26.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 26.09/23-Ф, згідно якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором позики № 5555358 від 17.02.2022 (витяг з реєстру боржників у вигляді додатку №1 до договору факторингу №26.09/23-Ф від 26.09.2023).
Відповідно до витягу з реєстру боржників (Додаток №1 до договору факторингу №26.09/23-Ф від 26.09.2023) ТОВ «Фінансова компанія «Укрглобал-Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35 273 грн, з яких: 10 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 273 грн - сума заборгованості за відсотками.
31.07.2024 між ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 31.07/24-Ф, згідно якого ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» передає (відступає) новому кредитору ТОВ «Українські фінансові операції» свої права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором позики № 5555358 від 17.02.2022 (витяг з реєстру боржників у вигляді додатку №1 до договору факторингу №31.07/24-Ф від 31.07.2024).
Відповідно до витягу з реєстру боржників (Додаток №1 до договору факторингу №31.07/24-Ф від 31.07.2024) ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35 273 грн, з яких: 10 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 273 грн - сума заборгованості за відсотками.
Вказана сума заборгованості також підтверджується розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 5555358 від 17.02.2022 за період з 17.02.2022 по 25.09.2023, розраховану ТОВ «Авентус Україна» станом на 25.09.2023.
Отже, вищенаведені докази підтверджують виникнення у позивача права вимоги до відповідача за вказаним договором позики.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За вимогами ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відтак, оскільки вищевказані договори про надання споживчого кредиту та факторингу не були визнані у встановленому законом порядку недійсними чи нікчемними, то в силу положень Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 6, 204, 207, 627, 629, 638, 639, 642, 1077 ЦК України ці правочини є правомірними, чинними та обов`язковими для виконання, що у відповідності до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України не спростовано відповідачем жодними доказами.
Враховуючи викладене, а також те, що доказів повернення позики чи спростування вказаних обставин на час розгляду справи відповідачем не надано, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2 422, 40 грн.
Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000, 00 грн, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до ст.ст.134,137,141 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частина 2 ст.141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.141 ЦПК України).
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду від 23.09.2021 року у справі №904/1907/15).
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5, 9 статті 141 ЦПК, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в пункті 119 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн, на підтвердження чого надав договір №01/08/2024-А від 01.08.2024 про надання юридичних послуг, укладений між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідух Є.О.
Згідно п.3.1 договору вартість послуг виконавця визначається у актах наданих послуг по домовленості.
Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №5555358 до договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 адвокатом Дідух Є.О. було надано послуги позивачу стосовно боржника ОСОБА_1 на суму 10 000 грн за підготовку та подачу позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 за договором №5555358 про надання споживчого кредиту від 17.02.2022.
Суд враховує, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів є невеликим, участі в судовому засіданні представник позивача не брав, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу, до 3 000,00 грн. Саме такий розмір витрат є розумним, співмірним з виконаною адвокатом Дідух Є.О. роботою у цій справі.
Керуючись ст.ст.6, 207, 512, 514, 516, 526, 625, 626, 627, 628, 638, 641, 642, 1048-1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.2, 4, 5, 10-13, 76-81, 133, 137, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-268, 280, 281 ЦПК України, суд
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст. 273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний рішення суду складено 26.08.2025.
Суддя І.В. Іваницька