Справа № 127/5535/25
Провадження № 22-ц/801/1700/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 рокуСправа № 127/5535/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

з участю секретаря судового засідання Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Шаміної Ю. А. від 23 травня 2025 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив:

- зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) на 1/6 частку усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття;

- судовий наказ № 132/1551/18, виданий 07 травня 2018 року Калинівським районним судом Вінницької області (ВП № 56628195) відкликати.

На обґрунтування позовних вимог покликався на те, що з 24 липня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2018 року розірвано. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області від 07 травня 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на дитину ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначав, що у нього змінився сімейний стан, тому що 22 березня 2022 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 . Наразі шлюбні відносини між ним та ОСОБА_6 фактично припинені, вони не проживають разом і не ведуть спільного господарства.

12 грудня 2024 року Калинівський районний суд Вінницької області видав судовий наказ у справі № 132/3812/24, яким з нього на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того під час перебування ОСОБА_7 у відпустці по догляду за спільною дитиною вони усно домовилися про сплату аліментів на неї в сумі 5500 грн 00 к.

На цей час він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та отримує грошове забезпечення.

Починаючи з 03 грудня 2024 року він сплачує аліменти на двох дітей, що становить 1/2 частки від його доходу. Додатково він добровільно сплачує 1/5 частки доходу на утримання дружини. Таким чином сукупний розмір відрахувань на утримання сім`ї складає 7/10 частки доходу, що є значним фінансовим тягарем і не дозволяє йому покривати власні потреби, зокрема витрати на лікування.

Звертав увагу на те, що він переніс черепно-мозкову травму, що спричиняє постійний головний біль та потребує обстеження і лікування. Крім того перелом лівої ключиці вимагає оперативного втручання, що також пов`язано зі значними фінансовими витратами.

Погіршення стану здоров`я та зміна сімейного стану (утримання двох дітей та дружини) призвели до погіршення його матеріального стану. Зазначав, що існують обґрунтовані причини для зменшення розміру аліментів, зважаючи на його хворобу, а також зміну сімейного та матеріального стану.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2025 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних доказів погіршення свого матеріального стану. Наявність судового рішення про стягнення аліментів на сина від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Суд також зазначив, що дохід позивача у 2024 році був вищим, ніж у 2018 році, коли було встановлено розмір аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької від 23 травня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на ті ж обставини, що й в позовній заяві. Зазначав, що народження другої дитини є самостійною підставою для зменшення аліментів, незалежно від зміни матеріального стану. Вказував, що хоча його дохід і зріс у грошовому еквіваленті з 2018 по 2024 рік, у перерахунку на мінімальну заробітну плату він знизився приблизно на 37,04 %, тому вважав, що його матеріальний стан погіршився. Крім того суд першої інстанції залишив без уваги його потребу у значних витратах на лікування та оперативне втручання. Виконання всіх аліментних зобов`язань унеможливлює оплату лікування.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24 липня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2018 року розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області від 07 травня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

22 березня 2022 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_7

12 грудня 2024 року Калинівським районним судом Вінницької області видано судовий наказ у справі № 132/3812/24, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки № 28 від 25 січня 2025 року ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України; сума грошового забезпечення та інших вид виплат за період з 01 серпня 2024 року по 31 грудня 2024 року становила 138 353 грн 96 к., з яких здійснювалось утримання за виконавчими листами.

Згідно з довідкою Пенсійного Фонду України (форма ОК-5) щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 за період з 2004 року по 2024 року загальна сума його доходу у 2018 році становила 91 966 грн 46 к., у 2019 році 66 401 грн 27 к., у 2020 році 80 466 грн 12 к., у 2021 році 124 956 грн 30 к., у 2022 році 146 348 грн 52 к., у 2023 році 135 625 грн 20 к., у 2024 році 120 429 грн 49 к.

Як видно з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ТОВ «Коперія» МЦ сімейної медицини «Лелека» від 02 лютого 2025 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: наслідки черепно-мозкової травми (струс мозку), перелом лівої ключиці (метелоостеосинтез), цефалгія. Надано наступні лікувальні і трудові рекомендації: ЗСЖ; консультація сімейного лікаря, невролога; покращення умов праці, санаторно-курортне лікування 1 р. на рік в профільному санаторії.

Відповідно до платіжних інструкцій ОСОБА_1 здійснено переказ грошових коштів ОСОБА_7 , зокрема:

- 16 січня 2021 року: 7 300 грн 00 к. Призначення платежу: переказ власних коштів. Погашення кредиту;

- 23 грудня 2024 року: 1 300 грн 00 к. Призначення платежу: переказ власних коштів. Погашення кредиту;

- 14 грудня 2024 року: 4 405 грн 03 к. Призначення платежу: переказ власних коштів. Коханій;

- 16 листопада 2024 року: 4 422 грн 11 к. Призначення платежу: переказ власних коштів.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини чи інший її законний представник, з яким проживає дитина, може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився сімейний та матеріальний стан, тому що на його утриманні перебуває малолітня дитина від іншого шлюбу та дружина до досягнення дитиною трьох річного віку, погіршилось здоров`я, що в значній мірі впливає на його матеріальне становище та унеможливлює сплату аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу).

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Апеляційний суд вважає правильними висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зміни його матеріального стану чи погіршення здоров`я, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів, а зміна сімейного стану укладення шлюбу з іншою жінкою та народження другої дитини від іншого шлюбу, самі по собі не свідчать про погіршення матеріального стану позивача та не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що стягнення з позивача аліментів на дочку ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідно до судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 07 травня 2018 року у справі № 132/1551/18, так і стягнення аліментів на сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідають вимогам сімейного законодавства, а зменшення розміру аліментів на одну дитину лише в зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну дитину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення неповнолітньої дитини, та суперечитиме її інтересам.

Розмір аліментів на двох дітей у розмірі 1/2 частки від його доходу не суперечить частині третій статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», яка допускає відрахування до 70 %.

Щодо доводів ОСОБА_1 про погіршення стану його здоров`я, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що належних доказів понесення ним витрат на лікування та відповідних призначень лікарів надано не було. Без документального підтвердження витрат і медичних призначень, посилання на погіршення здоров`я не можуть бути враховані судом як підстава для зменшення аліментів.

Також суд першої інстанції критично оцінив твердження позивача про погоджений розмір аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох річного віку, тому що не було надано доказів на підтвердження цієї домовленості, з чим погоджується апеляційний суд. Добровільні, непідтверджені платежі не можуть бути підставою для зменшення офіційно встановлених судом аліментних зобов`язань.

Отже суд першої інстанції, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав відповідно до частини першої статті 192 СК України для зменшення розміру стягуваних аліментів.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 01 вересня 2025 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук