ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4900/25 Справа № 243/5112/24 Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Коляді Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що позивачу внаслідок протиправного та тривалого ухилення відповідача від проведення перерахунку розміру її пенсії по втраті годувальника заподіяно моральну шкоду. Відповідач безпідставно на протязі 2 років та 6 місяців не виконував та не врахував при визначенні розміру пенсії позивача по втраті годувальника наявне рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №200/12312/21. Позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті позивач оформила в ГУ ПФУ в Донецькій області пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка згідно із ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-ХІІ (далі Закон №2262). Вказана пенсія була призначена позивачу з 01.12.2021. Однак розмір цієї пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка з самого початку був визначений відповідачем невірно, із значним заниженням, оскільки відповідач при цьому не врахував розмір пенсії годувальника після перерахунку згідно до рішення суду.

Крім того, позивачка зазначила, що за життя чоловік позивача ОСОБА_3 звернувся із позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області щодо проведення перерахунку розміру його пенсії. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 року у справі №200/12312/21 було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 02.07.2021 року №33/25/-1579 про розмір грошового забезпечення, а також було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 02.07.2021 року №33/25/-1579 про розмір грошового забезпечення та виплатити різницю недоотриманої пенсії з 01.12.2019 року з урахуванням фактично виплачених сум, вказане рішення суду набрало чинності набуло законної сили 22.12.2021 року. На виконання цього рішення судом 11.01.2022 року було видано виконавчий лист.

Відповідно до ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 22.11.2022 року заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження було задоволено та вирішено замінити стягувача у виконавчому листі по справі №200/12312/21 з ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 . Однак лише в червні 2023 року відповідачем на виконання вказаного рішення був зроблений перерахунок пенсії померлого чоловіка позивача за період з 01.12.2019 по ІНФОРМАЦІЯ_2 (до моменту смерті ОСОБА_3 ) та нараховано недоотриману пенсію чоловіка у розмірі 156033,92 грн.

Наразі ця заборгованість досі не виплачена. Таким чином, відповідач був з грудня 2021 року обізнаний про те, що розмір пенсії чоловіка позивача за останні два роки до його смерті був визначений ним з порушенням норм законодавства. Однак, коли позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила провести перерахунок пенсії по втраті годувальника з урахуванням перерахованої на підставі рішення суду пенсії померлого чоловіка ОСОБА_3 з моменту переходу на пенсію чоловіка, а саме з 01.12.2021, відповідач їй відмовив в перерахунку пенсії. Ці обставини встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі №520/30051/23, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника за померлим чоловіком ОСОБА_3 з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021 №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №200/12312/21. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника за померлим чоловіком ОСОБА_3 з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021 №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №200/12312/21, починаючи з 01.12.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивач зазначає, що відповідач зробив перерахунок пенсії померлого чоловіка позивача ОСОБА_3 , так і перерахунок пенсії позивача по втраті годувальника лише після винесення судами рішень про це у справах №200/12312/21 та №520/30051/23. При цьому відповідач намагався затягнути набрання законної сили рішеннями в цих справах, подаючи апеляційні скарги, розгляд яких його вочевидь не цікавив, оскільки обидві скарги не були оплачені судовим збором і були через деякий час повернуті судами. Таким чином, відповідач був з самого початку добре обізнаний про те, що розмір пенсії позивача по втраті годувальника визначений з порушенням норм законодавства.

Як було зазначено, відповідач тривалий час (2 роки та 6 місяців) ухилявся від виконання свого обов`язку щодо визначення позивачу належного їй розміру пенсії, хоча безумовно був обізнаний про протиправність своїх дій та про порушення такими діями вимог законодавства. Зауважує, що відповідач в будь-якому випадку досяг своєї мети затягнути виплату належних коштів позивачу, оскільки навіть після прийняття судом рішень та набуття ними законної сили відповідач, посилаючись на норми законодавства, не виплачує ці кошти одразу, а замість цього передає ці рішення для постановки у чергу і наступного (невідомо коли) погашення заборгованості за рахунок коштів Державного бюджету України.

Внаслідок таких дій з боку відповідача позивач недоотримала за період з 01.12.2021 по 31.05.2024 пенсію в загальному розмірі 76446,90 грн, оскільки до перерахунку розмір її пенсії з втрати годувальника складав 4722,00 грн (спочатку 4186,00 грн), а після перерахунку - 7891,84 грн, тобто збільшився на 67%. Кожного місяця позивач недоотримувала 3169,84 грн, і це в період воєнного стану, вимушеного переїзду до м.Харкова та реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, що збільшило її витрати на проживання. Ці кошти були вкрай необхідні позивачу для проживання, а також для лікування, оскільки вона є інвалідом 2-ї групи безстроково. Однак замість їх своєчасного отримання, що безумовно мало б місце у разі належного виконання відповідачем вимог законодавства, позивач була змушена два з половиною роки надсилати відповідачу письмові звернення, на які отримувала лише формальні відписки, а також подавати позови до судів. А тепер, після того, як відповідач нарешті вимушено погодився із існуванням заборгованості з пенсії, виплата цієї заборгованості відкладається на невизначений час. Позивач як вдова фактично залишилась наодинці з цією проблемою і змушена постійно вчиняти якісь дії, щоб добитись справедливості та отримати те, що їй належить по закону після смерті чоловіка. Позивач, будучи інвалідом другої групи безстроково, тривалий час намагається реалізувати свої права у державному органі, який покликаний захищати ці права здійснювати за її кошти, як платника податків, але на протязі кількох років натикається на байдужість та формалізм. Пенсійний орган ігнорує вимоги законодавства, фактично тривалий час знущається з позивача, свідомо затягує розгляд і вирішення її заяв. З таких дій позивач робить висновок, що пенсійний орган намагається взяти її змором, примусити відмовитись від своєї позиції або просто відкласти поновлення її прав на невизначений термін. Така поведінка представників державного органу глибоко травмувала позивача, погіршувала самопочуття та здоров`я. За період, що пройшов з виникнення законних підстав для перерахунку пенсії, позивач в багатьому зневірилась в державній системі, що покликана захищати її, перебуває в постійному стресі. Ці думки знижують її самооцінку та не дають спокійно жити, оскільки вона відчуває себе приниженою. Її чоловік як працівник правоохоронного органу за життя заробляв собі на пенсію в т.ч. щоб в пенсійному віці захистити свою дружину, а тепер пенсійний орган своєю протиправною поведінкою робить все для того, щоб позбавити її зароблених чоловіком благ. Внаслідок малого розміру пенсії позивач не має можливості оплачувати повністю за останні два роки житлово-комунальні послуги за квартиру, в якій зараз проживає як внутрішньо переміщена особа. Внаслідок цього виникла заборгованість. позивач сильно переживає з цього приводу і не хоче створювати зайві проблеми господарям квартири, де вона мешкає, побоюється відключення цих послуг, а тому перебуває під додатковим психологічним тиском. Психологічний вплив усіх цих обставин на позивача посилюється і внаслідок її загального хворобливого стану, який підтверджується в т.ч. випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.03.2024. З цієї довідки видно, зокрема, що позивач страждає крім іншого на гіпертонічну хворобу 2-го ступеню. Також позивачу діагностовано помірний головний біль, втомлюваність, лабільність нервової системи - від плаксивості до агресії неконтрольованої. Таким чином, психологічні навантаження внаслідок неправомірної поведінки відповідача, що викликають невпевненість в майбутньому, додатково розхитують і без того пригнічений стан здоров`я позивача. З викладених вище фактичних обставин є очевидним, що позивач довів протиправність дій відповідача, яка підтверджена судовим рішенням, наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між ними, а також обґрунтував заявлений розмір моральної шкоди.

Позивач вважає, що їй заподіяно моральну шкоду в розмірі 76446,90 грн, яку просила стягнути з Державного бюджету України на її користь.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2025 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду 7000 грн. 00 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої їй моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з Державного бюджету України на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, слід стягнути суму в розмірі 7 000 грн, що буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути моральну шкоду у розмірі 76446,90 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року по справі №200/12312/21, задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 02.07.2021 року № 33/25/-1579 про розмір грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 02.07.2021 року № 33/25/-1579 про розмір грошового забезпечення та виплатити різницю недоотриманої пенсії з 01.12.2019 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року по справі №200/12312/21 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року в справі №200/12312/21 повернуто апелянту.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року по справі №200/12312/21 судом 11 січня 2022 року було видано виконавчий лист.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб 30 листопада 1988 року. Після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08 листопада 2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з протоколом за пенсійною справою (МВС) від 29.09.2023 дружині ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з 01 грудня 2021 року довічно призначена пенсія в разі втрати годувальника загальний розмір пенсії щомісячно складає 4186,00 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі №200/12312/21 заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Замінено стягувача у виконавчому листі по справі №200/12312/21 з ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 .

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі №200/12312/21, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 р. у справі №200/12312/21 залишено без задоволення. Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 р. у справі №200/12312/21 залишено без змін.

20 січня 2022 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила на виконання рішення суду, здійснити перерахунок пенсії та провести розрахунок заборгованості з 01.12.2019 згідно рішення суду та спрямувати на її адресу довідку щодо заборгованості і графік виплати.

Відповідно до листа відповідача від 09 лютого 2022 року №3400-1492/Б-15/8-0500/22 звернення позивача від 20 січня 2022 року було розглянуто управлінням та повідомлено, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №200/12312/21 надійшло до управління 02 листопада 2021 року. ГУ ПФУ в Донецькій області подано 17 листопада 2021 року до Першого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду. На момент смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) ухвала Першого апеляційного адміністративного суду до ГУ ПФУ в Донецькій області не надходила, таким чином, рішення суду не набрало законної сили. Враховуючи вищезазначене, оскільки рішення суду не набрало законної сили, то підстави для проведення перерахунку пенсії згідно з рішенням суду відсутні.

15 травня 2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила провести перерахунок пенсії по втраті годувальника з урахуванням перерахованої на підставі рішення суду пенсії померлого чоловіка ОСОБА_3 з моменту переходу на пенсію чоловіка.

Відповідно до листа відповідача від 14 червня 2023 року №11053-9986/Б-02/8-0500/23 звернення позивача від 15 травня 2023 року було розглянуто ГУ ПФУ в Донецькій області та повідомлено, що у зв`язку з необхідністю додаткового вивчення питань, викладених у зверненні, відповідь буде надана пізніше, в строки, визначені ст.20 ЗУ «Про звернення громадян».

Відповідно до листа відповідача від 27 червня 2023 року №11847-9986/Б-02/8-0500/23 звернення позивача від 15 травня 2023 року повторно було розглянуто управлінням та повідомлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії в разі втрати годувальника відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.12.2021 за померлого чоловіка ОСОБА_3 . Основний розмір пенсії розрахований у розмірі 30% від суми грошового забезпечення померлого годувальника на момент його смерті та складає з урахуванням підвищень 4186,00 грн. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року по справі №200/12312/21, яке набрало законної сили 25 квітня 2023 року, змінено сторону заявника у виконавчому документі та здійснено перерахунок виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.12.2019 на підставі довідки державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 02.07.2021 №33/25/1579 про розмір грошового забезпечення. Доплата по пенсії ОСОБА_3 з 01.12.2019 становить 156033,92 грн.

24 серпня 2023 року відповідачем було направлено лист головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буселу В. щодо виконання постанови по гр. ОСОБА_1 , за змістом якого відповідач просив закінчити виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення в межах функціональних повноважень та повідомив, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року по справі №200/12312/21, з урахуванням ухвали про заміну сторони виконавчого провадження Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року по справі №200/12312/21, виконане в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. На виконання рішення відповідачем нараховано недоотриману пенсію ОСОБА_3 на підставі довідки №33/25-1579 від 02.07.2021 до моменту його смерті, а саме за період з 01.12.2019 по 30.11.2021 у сумі 156033,92 грн. Посилаючись на положення ст.8 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.ст.23,116 Бюджетного кодексу України зазначив, що виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 01.12.2019 по 30.11.2021 у загальній сумі 156033,92 грн буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

03 вересня 2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила провести перерахунок пенсії по втраті годувальника на підставі поновленої довідки згідно рішення суду по справі №200/12312/21.

Листом від 02 жовтня 2023 року №19158-17798/Б-02/8-0500/23 відповідач відмовив в перерахунку пенсії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року по справі №520/30051/23, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій обл. щодо відмови провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника за померлим чоловіком ОСОБА_3 з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021р. №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021р. у справі №200/12312/21. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника за померлим чоловіком ОСОБА_3 з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021р. №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021р. у справі №200/12312/21, починаючи з 01.12.2021р., з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року по справі №520/30051/23 судом 20 травня 2024 року було видано виконавчий лист.

27 травня 2024 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кириченком М.С. відкрито виконавче провадження за № 75130860 з виконання виконавчого листа №520/30051/23 виданого 20 травня 2024 року.

05 червня 2024 року відповідачем було направлено лист головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кириченку М. щодо виконання постанови по гр. ОСОБА_1 , за змістом якого відповідач просив закінчити виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення та повідомив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року по справі №520/30051/23, яке набрало законної сили 22 квітня 2024 року, виконане в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. Відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 7891,84 грн (розмір пенсії до перерахунку складав 4722,00 грн) з 01.12.2021 з врахуванням довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021 №33/25-1579. Нарахована сума доплати за результатами перерахунку згідно рішення з урахуванням виплачених сум за період з 01.12.2021 по 31.05.2024 склала 76446,90 грн. Посилаючись на положення ст.8 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.ст.23,116 Бюджетного кодексу України зазначив, що виплата доплати пенсії за рішенням за період з 01.02.2021 по 31.05.2024 у загальній сумі 76446,90 грн буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно довідки від 08 серпня 2022 року № 6333- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , перемістилася в АДРЕСА_2 .

Позивачем до позову також долучено рахунок за послуги централізованого водопостачання та водовідведення відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_2 станом на 01.05.2024 наявна заборгованість перед КП «Харківводоканал» у сумі 4245,76 грн; рахунок за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем (ВБС) теплопостачання та постачання гарячої води відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_2 станом на 01.04.2024 наявна заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» у сумі 33563,42 грн; рахунок на оплату послуг ОСББ «Висота» відповідно до якого, за адресою АДРЕСА_2 станом на 01.05.2024 наявна заборгованість у сумі 1184,40 грн.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 695236 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи з 27.04.2023, безстроково.

Позивач стверджує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по перерахунку пенсії, її самопочуття та стан здоров`я значно погіршився, на підтвердження чого нею надана виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.03.2024, згідно з якою позивач, зокрема страждає на гіпертонічну хворобу 2-го ступеню. Також позивачу діагностовано зокрема, помірний головний біль, втомлюваність, лабільність нервової системи - від плаксивості до агресії неконтрольованої.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої їй моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з Державного бюджету України на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, слід стягнути суму в розмірі 7 000 грн, що буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди.

Колегія суддів погоджується з наявністю підстав для стягнення моральної шкоди, проте, не може погодитись з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумарність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17, провадження № 12-208гс18 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110цс18, вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц, провадження № 14-261цс19 вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року, справа № 227/2918/19, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного урядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розмір моральної шкоди дорівнює саме тій сумі пенсії, яку вона недоотримала на протязі цього періоду внаслідок протиправних дій Відповідача, а саме 76446,90 грн. , колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про те, що в даному випадку відсутній головний критерій для відшкодування моральної шкоди, а саме наявність вини заподіювача, оскільки араховані кошти Позивачу на виконання судових рішень мають бути виплачені за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки підставою для стягнення моральної шкоди є дії/бездіяльність відповідача в частині свідомого не здійснення перерахунку пенсії позивачу на протязі тривалого часу.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вірно встановивши, що враховуючи наявність рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року по справі №520/30051/23, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника за померлим чоловіком ОСОБА_3 з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021р. №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021р. у справі №200/12312/21, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника за померлим чоловіком ОСОБА_3 з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021р. №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021р. у справі №200/12312/21, починаючи з 01.12.2021р., з урахуванням раніше виплачених сум, суд не погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконність таких дій відповідача доведена, вина в даному випадку презюмується і тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув моральну шкоду на користь позивачка, з вказаним висновком погоджується й апеляційний суд.

Однак колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, оскільки розмір стягнутої судом моральної шкоди є необґрунтований, завищений та такий, що визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер моральних страждань позивача, протиправної бездіяльності ГУ Пенсійного фонду України в Донецькій області, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 7 000 грн. до 3 000 грн..

В іншій частині оскаржуване судове рішення законне та обґрунтоване, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2025 року змінити, зменшивши суму стягнутої моральної шкоди з 7000 грн. до 3000 грн..

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 19 серпня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 25 серпня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова