ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 cерпня 2025 року

м. Харків

справа № 643/14632/24

провадження № 22-ц/818/3344/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Пилипчук Н.П., Савенка М.Є.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2025 року в складі судді Афанасьєва В.О., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних в розмірі 84804,83 грн та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за надані послуги у повному обсязі не здійснює, внаслідок чого у нього перед позивачем станом на 01.11.2024 утворилась заборгованість у загальній сумі 84804,83 грн., яка складається з: - 72713,69 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.06.2013 по 31.10.2024; - 852,60 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; -7068,54 грн за послугу з постачання гарячої води за період з 01.06.2013 по 31.10.2024; -496,16 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 30.06.2024; - 2660,39 грн інфляційні витрати, -1015,45 грн 3% річних за період до лютого 2022 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2025 року позов задоволено. Стягнуто з м ОСОБА_1 , на користь Комунального Підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість у загальній сумі 84804 грн. 83 коп., яка складається з: суми заборгованості з постачання теплової енергії в сумі 72713,69 грн за період з 01.06.2013 по 31.10.2024; 852,60 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 7068,54 грн за послугу з постачання гарячої води за період з 01.06.2013 по 31.10.2024; 496,16 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.10.2024; 2660,39 грн інфляційні витрати, 1015,45 грн 3% річних та сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідач належним чином свої зобов`язання зі сплати отриманих послуг з опалення та теплопостачання не виконував, плату за надані послуги з теплопостачання вносив не в повному обсязі, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01.06.2013 по 31.10.2024 у розмірі сумі 84804 грн 83 коп та відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача підлягає стягненню інфляційні витрати в розмірі 2660,39 грн та 3% річних у розмірі 1015,45 грн .

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у період з 01.06.2013 по 30.10.2021 в сумі 54758,93 грн, застосувавши наслідки пропуску строку позовної давності.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повідомив відповідача належним чином про час та місце розгляду справи та розглянув справу за її відсутності чим позбавив її можливості надати суду докази, відзив та навести свої заперечення проти позовних вимог та заявити про застосування строку позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Як встановлено судом відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг опалення та гарячої води шляхом відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 .

КП «Харківські теплові мережі» постачало відповідачу теплову енергію, який її одержував у встановленому законом порядку, внаслідок чого у нього виник обов`язок оплатити фактично спожиту теплову енергія.

Згідно відомості нарахувань та оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» станом на 01.11.2024 у загальній сумі складає 81128,99 грн., яка складається з:

- 72713,69 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.06.2013 по 31.10.2024;

- 852,60 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.10.2024;

- 7068,54 грн за послугу з постачання гарячої води за період з 01.06.2013 по 31.10.2024;

- 494,16 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.10.2024.

У свою чергу КП «ХТМ» щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість до теперішнього часу боржником не погашена.

КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення у АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.

Судом встановлено, що відповідач вказані послуги сплачує несвоєчасно та не в повному обсязі, в результаті чого станом на 01.11.2024 заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» становить у загальній сумі 81128,99 грн.

Розмір заборгованості підтверджується наданими суду відомостями про нараховані та отримані платежі та розрахунком % відсотків річних та індексу інфляції.

Відповідачем не спростовано наявність заборгованості, контррозрахунку суду не надано.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №296/9824/19 (провадження №61-13685св20).

В матеріалах цивільної справи відсутні докази того, що відповідачі був належним чином повідомлений про існування судового спору.

Рішення по справі ухвалено в спрощеному порядку за відсутності учасників справи. Ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялась суду за адресою реєстрації місця проживання відповідача, проте згідно довідки про Укрпошта не була вручена адресату та була повернута за закінченням терміну зберігання (а.с. 19).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить застосувати строк позовної давності до вимог КП «ХТМ» про стягнення заборгованості.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківські теплові мережі» із позовною заявою у дійсній справі є листопад 2024 року, а період нарахування заборгованості становить 01.06.2013 по 31.10.2024.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21.

Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та діє до теперішнього часу. Пунктом 19 « Прикінцеві та перехідні положення » ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, існують підстави для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості лише до квітня 2017, а вимоги про стягнення боргу за період з 02.04.2017 по 31.10.2024 підлягають задоволенню.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за теплопостачання, проте заявлений період не відповідає вимогам закону.

Враховуючи викладене, стягненню підлягає заборгованість з 01.04.2017 по 31.10.2024, яка складає 63 513,90 грн.

Крім цього з відповідач на користь позивач підлягають стягненню 2660,39 грн інфляційні витрати, 1015,45 грн 3% річних нараховані за період з 03.2019 по 11.2021 року.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти перший, четвертий частини першої статті 376 ЦПК України).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення періоду і розміру заборгованості та з відповідача належить стягнути 67189,74 грн за період 01.04.2017 по 31.10.2024.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджено, а саме, за подання позову 3028,00 грн. (а. с. 1).

Оскільки позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено частково, а саме - на 79,23 %, то судовий збір пропорційно задоволеним вимогам становить 2399,08 грн.

ОСОБА_1 при зверненні до суду з апеляційною скаргою сплатила судовий збір у сумі 1816,80 грн. Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, зменшено суму, що підлягає стягненню, з позивача на його користь підлягає стягненню судовий збір пропорційно незадоволених позовних вимог ( 20,76 %) в розмірі 377,16 грн.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, колегія суддів стягує з ОСОБА_1 , як із сторони, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю судових витрат на користь КП «ХТМ» у розмірі 2021,92 грн (2399,08 грн- 377,16 грн), звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального Підприємства «Харківські теплові мережі» (, адреса: м. Харків, вул. Мефодіївська,11) заборгованість у загальній сумі 67189,74 грн за період з 01.04.2017 по 31.10.2024, яка складається з:

- 55098,60 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.04.2017 по 31.10.2024;

- 852,60 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.10.2024;

- 7068,54 грн за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2022 по 31.10.2024;

- 494,16 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.10.2024;

- 2660,39 грн інфляційні витрати;

- 1015,45 грн 3% річних

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального Підприємства «Харківські теплові мережі» (, адреса: м. Харків, вул. Мефодіївська,11) сплачений судовий збір у розмірі 2021,92 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.08.2025

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

М.Є. Савенко