Справа № 216/2169/24
провадження 2/216/419/25
РІШЕННЯ

іменем України

18 серпня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у скалді:

головуючого судді Цимбалістенко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Радочин Д.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 27 грудня 2023 року о 14.30 год., по вул. Прорізній, 62а у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої вбстановки, рухаючись по другорядній дорозі не виконав вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу», не надав дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Кіа Сееd», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Вказаними діями відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 2.3 б), 16.11 Правил дорожнього руху України.

Постановою судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Відповідальність відповідача ОСОБА_2 перед третіми особами, до яких належить позивач, була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», згідно договору ОСЦПВВНТЗ серія АТ №4759644.

Після набрання законної сили постановою судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року, позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивачем з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» була узгоджена сума завданих відповідачем ОСОБА_2 матеріальних збитків в розмірі 22721,80 грн., яка, з урахуванням франшизи в розмірі 2500 грн., остаточно склала 20221,80 грн.

В подальшому ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було вплачено позивачу страхове відшкодуванння в сумі 20221,80 грн.

Водночас, франшиза в розмірі 2500 грн. відповідачем ОСОБА_2 позивачу не компенсована, добровільно здійснити таке відшкодування відповідач категорично відмовився, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Крім того, неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу була завдана моральна шкода, оскільки позивач є пенсіонером, отримує пенсію розмір якої становить близько 4500 грн., протягом тривалого часу, у зв`язку з пошкодженням автомобіля, позивачу довелося самостійно шукати недостатню суму грошей для ремонту автомобіля, яку мав би виплатити відповідач у вигляді компенсації суми франшизи в розмірі 2500 грн. через, що позивач тривалий час не міг вночі спокійно спати, і до того обмежений сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім позивача і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині. Крім того, позивач з дружиною раніше часто їздили за місто на дачу на відпочинок, але після ДТП така змога у позивача зникла. На тривалий час після ДТП позивачу та його близьким довелося їздити на громадському транспорті, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування транспортом, позивачу довелося відкласти.Розмір душевних страждань позивач оцінює в 10000 грн.

У зв`язку з чим позивач просить:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2500 грн. матеріальної шкоди у вигляді некомпенсованої ним суми франшизи та 10000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо- транспортної пригоди.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2024 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.

19 липня 2024 року адвокатом Зайкою П.К. подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 07 серпня 2024 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить розписка на заяві.

12 серпня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення судового засідання, яке було призначено на 13 серпня 2024 року у зв`язку з необхідністю написання відзиву на позовну заяву та необхідність ознайомлення з матеріалами справи № 216/214/24.

Крім цього від позивача 12 серпня 2024 року надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

22 серпня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Зайки П.К. в якому останній просив залишити позовні вимоги позивача без задоволення. В обґрунтування позиції зазначив, що позивачем заявлені непропорційні вимоги до ступеня деталізації обставин справи, а тому позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, зважаючи на те, що позивач протягом трьох років поспіль тричі потрапляв у ДТП, дві з яких з особистої вини. Зазначене підтверджується інформацією з офіційного сайту Судової влади України у справах № 214/1910/21 та 214/1895/22, що розглядалися Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу, про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ст. 124 КУпАП. Про наявність моральної шкоди, позивач раніше не заявляв. В свою чергу, відповідач, не відмовлявся від оплати позивачу франшизи. Відповідач є пенсіонером, тому відшкодування ним позивачу франшизи можливе лише з грошових коштів, які надходять з ПФУ. Відповідач заперечує проти стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, у зв`язку з їх необґрунтованістю та неспівмірністю.

13 лютого 2025 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення судового засідання, яке було призначено на 13 лютого 2025 року у зв`вязку з зайнятістю представника в іншій кримінальній справі. На підтвердження зайнятості в іншому процесі, адвокатом жодних документів суду надано не було.

31 березня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення судового засідання, яке було призначено на 31 березня 2025 року у зв`язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи.

18 серпня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення судового засідання, яке було призначено на 13 лютого 2025 року у зв`вязку з зайнятістю представника в іншій цивільній справі. На підтвердження зайнятості в іншому процесі, адвокатом жодних документів суду надано не було.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач та його представник належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що згідно постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року у справі № 216/214/24 вбачається, що 27 грудня 2023 року, о 14 годині 30 хвилин, по вул. Прорізній, 62а у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись по другорядній дорозі не виконав вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу», не надав дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Kia Ceed», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 2.3 б), 16.11 Правил дорожнього руху України. За даним фактом 27.12.2023 уповноваженою посадовою особою полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №638447, за ознаками ст. 124 КУпАП.

Вищезазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень).

Відповідальність відповідача ОСОБА_2 перед третіми особами, до яких належить позивач, була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», згідно договору ОСЦПВВНТЗ серія АТ №4759644.

Позивачем з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» була узгоджена сума завданих відповідачем ОСОБА_2 матеріальних збитків в розмірі 22721,80 грн., яка, з урахуванням франшизи в розмірі 2500 грн., остаточно склала 20221,80 грн.

В подальшому ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було вплачено позивачу страхове відшкодуванння в сумі 20221,80 грн.

Франшиза відповідачем до теперішнього часу не сплачена.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо стягнення матеріальної шкоди

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (ч. 3 ст. 386 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вже зазначалось за змістом ст. 1166 ЦК, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час настання страхового випадку; далі - Закон № 1961-IV ).

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV).

Разом з тим, абзацом 2 п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування ст.36.6 Закону України № 1961-IV.

За частиною 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення,які набрали законної сили,є обов`язковими для суду,що розглядаєсправу проправові наслідкидій чибездіяльності особи,стосовно якоїухвалений вирок,ухвала абопостанова суду,лише впитанні,чи малимісце цідії (бездіяльність)та чивчинені воницією особою.

Судом встановлено, що згідно узгодження суми відшкодування за страховим випадком за договором ОСЦПВВНТЗ № 4759644 франшиза складає 2500 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає матеріальна шкода, у розмірі 2500 грн. (франшиза).

Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 по справі №815/7401/16.

Для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 90 постанови від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц(провадження №14-538цс19).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди та стягнення її з відповідача, позивач посилався на те,що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу була завдана моральна шкода, оскільки позивач є пенсіонером, отримує пенсію розмір якої становить близько 4500 грн., протягом тривалого часу, у зв`язку з пошкодженням автомобіля, позивачу довелося самостійно шукати недостатню суму грошей для ремонту автомобіля, яку мав би виплатити відповідач у вигляді компенсації суми франшизи в розмірі 2500 грн. через, що позивач тривалий час не міг вночі спокійно спати, і до того обмежений сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім позивача і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині. Крім того, позивач з дружиною раніше часто їздили за місто на дачу на відпочинок, але після ДТП така змога у позивача зникла. На тривалий час після ДТП позивачу та його близьким довелося їздити на громадському транспорті, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування транспортом, позивачу довелося відкласти.Розмір душевних страждань позивач оцінює в 10000 грн.

При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, вимоги розумності й справедливості, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 2 500 грн як грошової компенсації моральної шкоди з відповідача. Зрозуміло, що пошкодження належного позивачу транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди викликає переживання і незручності, проте, виходячи з обставин справи та наданих доказів, ці страждання не досягли аж такого рівня моральних страждань, як оцінив позивач, а саме з суми яка у 4 рази перевищує матеріальну шкоду, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Розглядаючи розподіл судових витрат, суд приходить до такого.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20).

В обґрунтування розміру понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в загальній сумі 5000, 00 грн. надано наступні документи:

- договір про надання правничої допомоги від 19 березня 2024 року;

- додаткову угоду до договору про надання правової правничої допомоги від 22 березня 2024 року;

- акт прийому-здачі наданих послуг за договором про надання ( правничої) допомоги від 19.03.2024 року.

Разом з цим, з урахуванням складності цивільної справи (справа була розглянута в порядку спрощеного провадження з викликом сторін) обсягу і складності виконаної адвокатом роботи (юридична консультація , підготовка складання позовної заяви та направлення до суду), значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи фахівця з права, зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн є завищеними, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 2500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі й витрати на правову допомогу, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

(5000*100:12500,00=40,00%; 2500*40,00:100=1000 грн.).

Крім цього, сплачена сума судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 484,48 грн також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

(5000*100:12500,00=40,00%; 1211,20*40,00:100=484,48 грн.).

Керуючись статтями 4, 7, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 244, 263, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), моральну шкоду 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні, 48 копійок) та витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 1000,00 грн (одну тисячу гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- тпозивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено та виготовлено 18 серпня 2025 року.

Суддя О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО