КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/5768/24
Провадження № 2/488/731/25 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.07.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва

у складі головуючого судді Щеглової Я.В.,

за участі секретаря судового засідання Годунова Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчий комітет Миколаївської міської ради, служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання, позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

20.12.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_3 , у якому просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує дитину та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Ухвалою від 25.12.2024 позовна заява залишена без руху, а позивачу встановлено строк для доплати судового збору.

Ухвалою від 06.01.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Цією ж ухвалою службу у справах дітей зобов`язано надати висновок щодо визначення місця проживання дитини.

Ухвалою суду від 10.02.2025 до участі у цивільній справі № 488/5768/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, залучено виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування та ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.04.2025 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмету позову та залучення третьої особи до розгляду справи.

Позивач у цій заяві зазначав, що вважає за необхідне змінити предмет позову шляхом доповнення позовних вимог та просив:

- встановити факт, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на самостійному утриманні та вихованні свого батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

- визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

- стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Ухвалою суду від 02.04.2025 заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову задоволено, прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову в редакції, що надійшла до суду 01.04.2025. Цією ж ухвалою до участі у справі як третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору, на стороні позивача залучений виконавчий комітет Центрально-Міської у місті Кривому Розі ради як орган опіки та піклування. Органи опіки та піклування зобов`язано надати висновки щодо розв`язання спору.

Ухвалою суду від 03.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчий комітет Миколаївської міської ради, служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання, позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

У обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він та відповідачка є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.01.2014 до 18.05.2017, однак вже з грудня 2015 року сімейні відносини між сторонами були припинені і позивач залишився проживати з дитиною окремо від дружини.

З цього часу позивач самостійно виховує і забезпечує дитину, створив всі умови для її проживання, між ними теплі родинні взаємини, дочка ділиться з ним власними переживаннями, запитує поради тощо. У свою чергу, відповідачка самоусунулася від виховання дочки, спілкування з нею не підтримує, що на думку позивача, є підставою для позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

При цьому, позивач не має можливості, ніж у судовому порядку, довести факт самостійного утримання та виховання дитини віком до 18 років, яка проживає разом з ним. Встановлення цього факту необхідне для вирішення питання про відстрочку від призову на військову службу через сімейні обставини.

Посилаючись на викладене, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання 15.07.2025 сторони та треті особи не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені своєчасно і належним чином.

Від учасників справи надходили заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач відзив на позовну заяву не подавала, натомість від неї надходили заяви у яких вона зазначала, що проти позову, у тому числі в новій редакції, не заперечує.

Враховуючи неявку у судове засідання учасників справи, яких належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, а також наявність клопотань про розгляд справи без їх участі, на підставі статей 223 та 247 ЦПК України, неявка у судове засідання учасників справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , про що Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції складено актовий запис № 323 від 07.06.2013 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 . Батьками дитини зазначені громадяни України ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , актовий запис № 4 від 10.01.2014.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.05.2017 у справі № 488/262/17 розірвано шлюб, зареєстрований 10.01.2014 Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції (актовий запис № 4) між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 25.08.2021 Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , актовий запис № 730. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_9 ».

Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи, з 22.01.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належить на праві власності батьку позивача ОСОБА_10 .

ОСОБА_2 , відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру та витягу з реєстру територіальної громади з 11.10.2023 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , до того, згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, з 15.04.2014 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Суду повідомила, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Під час вивчення матеріалів справи було встановлено, що відповідачка не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про неї, покладених законодавством батьківських обов`язків не виконує.

Так, ОСОБА_4 відвідувала дошкільний навчальний заклад № 103 у м. Миколаєві з 03.06.2015 та наразі навчається у Миколаївському ліцеї № 40, відвідує студію естетичної гімнастики КУ «Миколаївський міський палац культури Корабельний». Згідно з довідками цих закладів освіти дитиною опікується тільки батько, мати участь у вихованні дитини не бере.

З огляду на інформацію КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» законним представником ОСОБА_4 зазначений її батько ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_4 цей медичний заклад як представник дитини не відвідувала. Викладене підтверджується довідками інших медичних закладів м. Миколаєва.

У матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 31.10.2024, у якій вона зазначає, що підтверджує факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 їх спільної дитини ОСОБА_4 , яка постійно проживає з батьком.

Згідно з інформацією Миколаївського міського центру соціальних служб від 12.02.2025, за результатами відвідування фахівцем центру сім`ї Бездітних встановлено, що ОСОБА_2 востаннє бачилася з дитиною у 2023 році, не цікавиться життям дитини, не надає їй фінансову підтримку. Зі слів дитини стало відомо, що про неї дбає батько, спілкуватися з матір`ю вона категорично відмовляється. Підстав, які б перешкоджали батькові виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною фахівцем центру не виявлено.

Службою у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської області 12.02.2025 складено Акт обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Актом встановлено, що батько разом з дочкою проживають у приватному будинку з усіма зручностями. Для дитини виділена окрема кімната, яка облаштована згідно з віковими особливостями дівчинки. Між батьком та дочкою доброзичливі відношення. Батьком створені належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини.

Службою у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районною у м. Кривий Ріг ради 20.03.2025 складено Акт обстеження умов проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_4 .

Вказаним актом встановлено, що ОСОБА_2 проживає разом з чоловіком ОСОБА_8 та дочкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Її малолітня дитина ОСОБА_12 до матері не приїздить з 2015 року, стосунки між ними напружені. ОСОБА_2 зазначила, що з 2015 року ОСОБА_4 проживає з батьком, сама вона з дитиною не спілкується, ініціативи щодо зустрічі з нею не проявляє.

Згідно із соціально-психологічним висновком Миколаївського центру соціальних служб від 04.04.2025, складеним з метою визначення ставлення дитини до матері, встановлено, що ОСОБА_12 як свою сім`ю сприймає батька. Стосунки з матір`ю є невизначеними, оскільки дитина досить тривалий час з нею не спілкується, не бачиться, не має жодних спогадів щодо взаємодії з нею. З боку матері не відчуває любові, захисту, зацікавленості її життям. Має надійну прив`язаність до батька, відчуває з його боку підтримку, піклування, любов. Результати психодіагностичного дослідження відображають стан відношення дитини до матері на момент діагностики та можуть змінюватися під впливом зовнішніх факторів, оскільки дитяча психіка є нестабільною субстанцією та дитина може підпадати під вплив дорослих, яким довіряє.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) Суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Органом опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради складено висновок № 14509/02.02.01-22/05/14/25 від 02.06.2025 про доцільність позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_4 . Факти встановлені під час підготовки висновку, орган опіки та піклування розцінив як ухилення ОСОБА_2 від виховання своєї дитини та вважає позбавлення батьківських прав таким, що відповідатиме інтересам дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 названого Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При вирішенні справи суд дійшов висновку, що таким негативним впливом з боку відповідачки на розвиток дитини є зразок байдужого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вона перебуває у родинному зв`язку.

Так, ОСОБА_2 тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та не створює умов для отримання нею освіти.

Аналіз процесуальної поведінки ОСОБА_2 також свідчить про те, що вона не бажає зберегти зв`язок із дитиною.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав підлягають задоволенню.

Щодо вимог про встановлення факту самостійного виховання ОСОБА_4 її батьком ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Частиною першою статті 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

При цьому, статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Таким чином, батьківські обов`язки є невідчужуваними, а у відповідності до частини 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

При цьому, права і обов`язки у кожного з батьків не тільки рівні, але і взаємні. Отже, право одного з батьків протистоїть обов`язку іншого не перешкоджати у здійсненні права на виховання дитини і навпаки.

Обоє батьків несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Верховий Суд сформував правову позицію в постанові від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21), відповідно до якої ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд зазначає, що самостійне виховання дитини одним з батьків можливе у разі ухилення іншим з батьків від виконання своїх батьківських обов`язків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У цій справі судом встановлено, що батьки дитини не дійшли обопільної згоди щодо форми участі у вихованні дитини.

Водночас, суд констатує, що позивач довів той факт, що виховання дитини ОСОБА_4 , з 2015 року дійсно здійснюється самостійно її батьком ОСОБА_1 .

З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає доведеним факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дитини малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі матері, та в цій частині позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі.

В силу положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

На сьогодні встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини малолітньої ОСОБА_4 .

Беручи до уваги зазначене та обставини, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, які передбачені ст. 182 СК України, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду 20.12.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 223, 264-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дитини малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі матері.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду 20.12.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Треті особи:

Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, адреса: м. Миколаїв, просп. Богоявленський, 314, ;

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ;

ІНФОРМАЦІЯ_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Повне судове рішення складено 25 липня 2025 року.

Суддя: Я.В. Щеглова