Житомирський апеляційний суд
Категорія 76 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Талько О.Б., Коломієць О.С.

секретаря

судового засідання Болейко А.А.,

розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу № 295/10346/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», Міністерства охорони здоров`я України про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Анциборенко Н.М. у м. Житомирі

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 26.06.2020 згідно наказу МОЗ України № 31-0 був призначений виконуючим обов`язки директора Державної Установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».

На підставі цього наказу 07.07.2020 він приступив до виконання обов`язків директора установи із внесенням у трудову книжку відповідного запису про прийом на роботу, тобто був укладений трудовий договір.

07.09.2020 до установи прибув колишній керівник установи ОСОБА_2 та повідомив, що він повернувся до управління закладом на підставі наказу Міністерства юстиції України, проте з цим наказом він ознайомлений не був.

Наступного дня 08.09.2020 під час перебування на робочому місці в його кабінет зайшов ОСОБА_2 з вимогою до кінця дня покинути робоче місце та не з`являтись в подальшому на території і в приміщенні установи. Ця подія відбувалася на підвищених тонах та з агресією з боку ОСОБА_2 .

Розуміючи, що можливо у подальшому його не допустять до робочого місця, тому вирішив забрати оригінал трудової книжки, про що було зроблено відповідні записи в документації відділу кадрів та отримано трудову книжку під розпис.

Після чого викликав поліцію та подав заяву 08.09.2020 до правоохоронних органів про перешкоджання у виконанні посадових обов`язків шляхом недопущення до робочого місця. Про дії ОСОБА_2 09.09.2020 листом (доповідною запискою) ним було проінформовано Міністерство охорони здоров`я України.

Оскільки його не допускали до Установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» та до робочого місця, він чекав на належне реагування з боку МОЗ України та правоохоронних органів.

Згодом було отримано від МОЗ України відповідь, датовану 22.09.2020, про те, що з ОСОБА_2 не укладався трудовий договір, а також про існування наказу про його (позивача) призначення від 26.06.2020 за №31-0 та проінформували, що вживають всі можливі заходи для вирішення проблемних питань діяльності відповідача.

19.10.2020 МОЗ України видає наказ №2361 про приведення у відповідність до законодавства посад керівників лабораторних центрів, що належать до сфери управління МОЗ України, і таким чином призначають його виконуючим обов`язки генерального директора Державної Установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».

Однак проведення відповідних реєстраційних дій було неможливе через перешкоджання ОСОБА_2 виконання реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі, тому його (позивача) так і не було допущено до виконання обов`язків генерального директора.

Крім того, в той же час позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 в липні 2020 року звернувся до суду з позовною заявою про визнання наказів МОЗ України за № 29-0 від 15.06.2020 та № 31-0 від 26.06.2020 про призначення позивача виконуючим обов`язки директора незаконним та про їх скасування, тому позивач змушений був відвідувати численні судові засідання, звертатися до різних інстанцій щодо відстоювання своїх прав.

Разом з тим, Міністерство охорони здоров`я України весь час визнавало його повноваження виконуючого обов`язки керівника установи - відповідача, про що повідомляло ОСОБА_2 листами та відповідями на робочу кореспонденцію з лабораторного центру, однак, останній не зважав на позицію МОЗ України та продовжував управляти установою при чому не допускаючи позивача до виконання трудових обов`язків й до робочого місця взагалі.

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання наказів МОЗ України за № 2361 від 19.10.2020, № 2419 від 23.10.2020 та №2750 від 27.11.2020 про призначення позивача виконуючим обов`язки генерального директора незаконним та про їх скасування.

У січні 2021 року головний державний санітарний лікар України своїм розпорядженням від 04.01.2021 уповноважив позивача здійснювати повноваження головного державного санітарного лікаря Житомирської області.

08.02.2021 у відповідь на лист ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» щодо погодження кошторису та штатного розкладу міністерство відмовляє у погодженні кошторису та штатного розкладу установі, оскільки вони підписані ОСОБА_2 у той час як керівником установи визнає його, тобто ОСОБА_1 та в подальшому пропонує надсилати належним чином оформлені документи.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 20.04.2021 визнано незаконним наказ МОЗ від 26.06.2020 року №31-0.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 17.06.2021 визнано незаконними та скасовано накази МОЗ України від 19.10.2020 №2361 та №2419 від 23.10.2020 й №2750 від 27.11.2020 в частині призначення позивача виконуючим обов`язки генерального директора.

Згодом на мобільний телефон в програмі WhatsApp від невідомої особи направлено фотокопію наказу №1129 від 07.06.2021 про звільнення позивача від виконання обов`язків генерального директора ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України».

У даному наказі МОЗ вирішило звільнити позивача від виконання обов`язків генерального директора Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» 10.06.2021; контроль за виконанням цього наказу залишає за собою міністр Віктор Ляшко. Підставою для цього стала службова записка Управління по роботі з персоналом від 07.06.2021.

З вищевказаним наказом позивача не ознайомлювали під підпис, не вручали його та не вносили відповідного запису до трудової книжки.

Крім того, останній запис у трудовій книжці позивача стосується призначення позивача виконуючим обов`язки директора, а фотокопія наказу №1129 від 07.06.2021 стосується звільнення від виконання обов`язків генерального директора.

Деякий час позивач очікував, що його запросять до Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» для ознайомлення з наказом та для внесення необхідних записів в трудову книжку. Проте нічого із зазначеного не відбулося.

У листопаді 2021 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України з проханням перевірки правильності внесення в реєстр застрахованих осіб відомостей по ОСОБА_1 , котрі внесено державною установою «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», додавши до звернення фотокопію наказу МОЗ України від 07.06.2021 №1129.

Перевіркою, яка оформлена Актом №521 від 27.10.2021, було встановлено, що дата та підстава припинення трудових відносин застрахованої особи ОСОБА_1 не підтверджені документами страхувальника й наказ МОЗ України від 07.06.2021 №1129 в ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» відсутній. На підставі цього Акту складено припис №342 від 27.10.2021 про усунення порушень вимог законодавства в сфері пенсійного страхування, який був направлений до ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».

Водночас ГУ ПФУ в Житомирській області запропонувало позивачу звернутися до Управління Держпраці в Житомирській області з метою захисту трудових прав.

01.12.2021, маючи результати перевірки Пенсійного фонду, позивач листом звернувся до керівника ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» з проханням видати наказ про його звільнення чи/або припинення повноважень та внести відповідний запис до трудової книжки, яка зберігається у нього, на що 06.01.2022 отримав відмову.

У червні 2022 року ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» став називатись ДУ «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України».

09.08.2022 він звернувся листом до Міністра охорони здоров`я України з проханням зобов`язати керівника ДУ «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» видати наказ та внести запис у його трудову книжку про звільнення від виконання обов`язків генерального директора ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».

29.08.2022 позивач отримав відповідь від В.О. генерального директора ДУ «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_3 (правонаступника ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України»), де зазначено про відмову у задоволенні прохання.

Відповідно до витягу з реєстру застрахованих осіб від 14.09.2022 на сторінці 3 в стрічці № 40 таблиці «Відомості про період трудових відносин» вказано, що за відомостями роботодавця позивач звільнений 04.09.2020 на підставі ст. 41 п. 5 КЗпПУ.

Однак відповідного наказу у ДУ немає, йому на руки він не видавався, а про таку причину звільнення дізнався, отримавши виписку з реєстру застрахованих осіб через особистий електронний кабінет ПФУ й більш того жодних виплат, які передбачені за звільнення по цій статті, не отримував.

Таким чином, коли він дізнався про його нібито звільнення на підставі ст. 41 п. 5 КЗпПУ, то його права є порушеними та підлягають захисту судом.

Наведене свідчить про те, що він досі перебуває у трудових відносинах з роботодавцем, тобто з Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до чинного законодавства трудові відносини припиняються після наказу про звільнення.

Однак до сьогоднішнього дня, не зважаючи на усні та письмові його звернення з проханням вчинити законну дію - видати наказ про звільнення та внести запис у трудову книжку, ні Міністерство охорони здоров`я України, ні ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», ні його правонаступник ДУ «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» такого наказу не видали та відповідного запису в трудову книжку не внесли.

Зазначає, що за час виконання обов`язків директора Державної Установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» у нього були наявні усі правові підстави для володіння, користування та розпорядження печатками, штампами, установчими документами та документами, що стосуються здійснення фінансово - господарської діяльності Державної установи «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України».

Перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки директора Державної Установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» він був посадовою особою у розумінні пункту 5 статті 41 КЗпП України, у зв`язку з чим Міністерство охорони здоров`я України мало винести відповідний наказ про звільнення позивача з вищезазначених підстав - припинення повноважень, а Державна установа «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» в свою чергу ознайомити його з даним наказом та внести належні записи в його трудову книжку, виплативши вихідну допомогу в порядку статті 44 КЗпП України.

Оскільки йому взагалі не було вручено під підпис наказ про звільнення, крім цього трудова книжка також не містить запису про звільнення, а відтак є неналежно оформленою, тому вважає, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

Перебуваючи до сьогоднішнього дня у трудових відносинах з ДУ «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» (раніше - ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України») він як працівник має право на отримання заробітної плати за час вимушеного прогулу починаючи з 08.09.2020 по день винесення рішення суду.

Тому його порушене право підлягає судовому захисту шляхом розірвання укладеного 26.06.2020 трудового договору (наказ №31-0) та зобов`язання Міністерства охорони здоров`я України видати відповідний наказ про його звільнення з роботи з дати винесення судового рішення у зв`язку з припиненням повноважень та зобов`язання ДУ «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» видати на руки належно оформлену трудову книжку із записом про звільнення в зв`язку з припиненням повноважень на підставі пункту 5 ст. 41 КЗпП України.

Водночас, з моменту перешкоджання ОСОБА_2 у виконанні покладених на позивача обов`язків та без винесення наказу про його звільнення, він фактично здійснює вимушений прогул. Все це тягне за собою негативні наслідки, оскільки маючи неоформлену з вини роботодавця трудову книжку, позивач має проблеми при спробах пошуку роботи, проведенні співбесід, участі у конкурсах з приводу прийняття на іншу роботу, оскільки його трудова книжка викликає у потенційного роботодавця сумніви в порядності як працівника, у його ділових та моральних якостях.

Також, в трудовій книжці за відсутності всіх необхідних записів працівники кадрових підрозділів не можуть вносити наступні записи, тощо.

Перебуваючи у вимушеному прогулі позивач не отримує заробітної плати, що підриває добробут його родини та негативно впливає на його моральний і психологічний стан та моральний стан його сім`ї.

Таким чином позивачу завдана моральна шкода неправомірними діями обох відповідачів та їх протиправною поведінкою.

Внаслідок цього позивач постійно і вже тривалий час зазнає моральних переживань через необхідність шукати додаткові джерела заробітку, проходити численні співбесіди з роботодавцями, подавати резюме на портали вакансій, пояснювати відсутність певних записів у трудовій книжці, необхідність відвідування судових засідань.

Моральні страждання позивача посилюються також періодичними загостреннями хронічної хвороби, на підставі якої позивач ще раніше був визнаний інвалідом 2 групи, а постійний стрес, нервування, хвилювання, негативні емоції в зв`язку з порушенням його трудових прав призводять до більш частого загострення цих хвороб та погіршення їх перебігу.

Крім того, відсутність коштів та неможливості оплатити призначені лікування в повному обсязі та вчасно саме з вини відповідачів також заводять позивача у пригнічений стан й змушують докладати неабияких додаткових зусиль для відшукування необхідних грошей на придбання ліків.

Позивач весь час перебував та наразі перебуває у стані постійного страху, напруженні і емоційного стресу, суттєво порушені нормальні життєві зв`язки та погіршились відносини з оточуючими людьми; моральна шкода полягає також і в тимчасовій відірваності від активного соціального життя, зниженні настрою, в порушенні сну, що супроводжується почуттям розгубленості й тривоги тощо.

Враховуючи, що зі сторони відповідачів безумовно має місце порушення трудових прав позивача, то у зв`язку з цим позивач зазнає хвилювань, невпевненості та відсутності стабільності в організації свого життя, вимушений витрачати свій час на пошуки істини.

Отже,при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, керуючись принципами виваженості та розумності, з урахуванням вищевикладеного та з посиланням на фактичні обставини, при яких позивачу були спричинені моральні страждання, ступінь вини відповідачів, істотність вимушених змін у способі життя та інше вважає суму у 200 000 грн достатньою.

Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30 липня 2024 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Державну установу «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» привести трудову книжку ОСОБА_1 у відповідність до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, та внести запис про звільнення від виконання обов`язків згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України №1129 від 07.06.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована зокрема, тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, без проведення належного дослідження всіх доказів й надання їм відповідної оцінки.

Зобов`язавши оскаржуваним судовим рішенням відповідача привести трудову книжку ОСОБА_1 у відповідність до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та внести запис про звільнення від виконання обов`язків згідно наказу Міністерства охорони здоров`я №1129 від 07.06.2021, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що у згаданому наказі його звільнено від виконання обов`язків генерального директора ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», але відповідно до запису у трудову книжку його було призначено виконуючим обов`язки директора ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України». Тобто запис в трудову книжку щодо призначення його до виконання обов`язків генерального директора установи не вносився.

Також не погоджується із висновком місцевого суду про неефективність обраного ним способу захисту прав розірвання, укладеного наказом №31-0 від 26.06.2020 трудового договору, оскільки укладений документально трудовий договір має бути і документально припинений.

Вказує, що роботодавцем порушено вимоги ст. 47 КЗпП України, що в свою чергу є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ч. 5 ст. 235 КЗпП України, тому суд безпідставно відмовив у задоволенні даних вимог.

Посилається на те, що чинним трудовим законодавством не передбачено обмежень у застосуванні п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України щодо окремих категорій посадових осіб. При цьому звільнення посадових осіб підприємств також не обмежується організаційно-правовою формою таких підприємств. Тому суд застосовуючи аналогію права (закону) повинен був зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України видати наказ про його звільнення з посади виконуючого обов`язки директора Державної установи «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» (раніше - ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України») у зв`язку із припиненням повноважень на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України, а також внести відповідний запис у трудову книжку, виплатити усі належні кошти при звільненні, в тому числі і моральне відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство охорони здоров`я України та Державна установа «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Войдевич О.С. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Міністерства охорони здоров`я України Кислицька апеляційну скаргу вважала безпідставною та в її задоволенні просила відмовити.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що наказом Міністерства охорони здоров`я України від 26.06.2020 №31-0 ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки директора Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» тимчасово до призначення директора цієї установи у встановленому законодавством порядку (а.с. 22 т. 1).

Відповідний запис внесено в трудову книжку ОСОБА_1 (а.с. 29 т. 1).

Розпорядженням заступника Міністра охорони здоров`я України - головного державного санітарного лікаря України від 26.06.2020 №42 ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки директора ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», уповноважено здійснювати повноваження головного державного санітарного лікаря Житомирської області щодо епідеміологічного нагляду (спостереження), запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізації та ліквідації їх спалахів та епідемій, крім заходів державного нагляду (контролю) та надання документів дозвільного характеру (а.с. 90 т. 1).

09.09.2020 ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України було подано доповідну записку про вчинення ОСОБА_2 з 07.09.2020 дій, які перешкоджають виконанню обов`язків директора установи шляхом недопущення його до робочого місця та вчинення інших дій (а.с. 30-31 т. 1), на яку Міністерство охорони здоров`я повідомило ОСОБА_1 , що вживаються всі можливі заходи для вирішення проблемних питань діяльності Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» та забезпечення його повноцінного функціонування (а.с. 32-33 т. 1).

Звернення ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 було зареєстровано 08.09.2020 та працівниками Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області розглянуто і враховуючи, що у ході перевірки у даних матеріалах не встановлено фактів вчинення кримінального правопорушення, тому дана інформація до ЄРДР не внесена (а.с. 34 т. 1).

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 19.10.2020 №2361 введено на заміну посади директора посаду генерального директора до штатних розписів лабораторних центрів, що належить до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України. Наказано призначити виконуючими обов`язки генеральних директорів лабораторних центрів, що належить до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України, осіб до призначення керівників цих центрів у встановленому порядку (а.с. 35-38 т. 1).

До переліку лабораторних центрів, що належить до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України, до штатного розпису яких вводиться посада генерального директора, включена Державна установа «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» (а.с. 39-40 т. 1).

У переліку осіб, на яких покладається виконання обов`язків генеральних директорів лабораторних центрів, що належить до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України, зазначений ОСОБА_1 (а.с. 41-43 т. 1).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04.01.2021 №278/1725/20 визнано незаконним наказ Міністерства охорони здоров`я України від 15.06.2020 № 29-О «Про призначення ОСОБА_1 ». Відмовлено у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування наказу Міністерства охорони здоров`я України від 26.06.2020 № 31-О «Про призначення ОСОБА_1 » (а.с. 52-56 т. 1).

В подальшому постановою Житомирського апеляційного суду від 20.04.2021 згадане рішення суду першої інстанції було частково скасовано та ухвалено нове про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства охорони здоров`я України від 26.06.2020 № 31-О «Про призначення ОСОБА_1 » (а.с. 57-62 т. 1).

08.02.2021 Міністерство охорони здоров`я України повернуло без розгляду проєкт кошторису та штатних розписів за загальним та спеціальним фондами державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» на 2021 рік за підписом ОСОБА_2 , направлений листом державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» від 21.01.2021 №01/00-465 та повідомило, що згідно із п. 2 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19.10.2020 №2361 «Про приведення у відповідність до законодавства посад керівників лабораторних центрів, що належить до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України» (із змінами) виконуючим обов`язки Генерального директора державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» призначено ОСОБА_1 до призначення керівника цього центру в установленому порядку. Враховуючи викладене просять в установленому законодавством порядку вжити відповідних заходів щодо недопущення випадків направлення документів/листів підписаних не уповноваженою та не посадовою особою (а.с. 45-46 т. 1).

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 07.06.2021 №1129 ОСОБА_1 10 червня 2021 року звільнено від виконання обов`язків генерального директора Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» 10.06.2021 (а.с. 71 т. 1).

Рішенням Житомирського апеляційного суду від 17.06.2021 у справі №278/2954/20 скасовано рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24.02.2021 та ухвалено нове рішення, яким визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства охорони здоров`я України від 27.11.2020 № 2750 в частині призначення виконуючим обов`язки генерального директора Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_1 (а.с. 63-69 т. 1).

У жовтні 2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було проведено перевірку правильності подання відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з вересня 2020 року по червень 2021 включно по ОСОБА_1 в Державній установі «Житомирський лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».

За результатами перевірки складено Акт про результати проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування від 27.10.2021 № 521 (надалі - Акт № 521).

Перевіркою встановлено, що дата та підстава припинення трудових відносин застрахованої особи ОСОБА_1 , які відображено в таблиці 5 додатку 4 за вересень 2020 року, не підтверджено документами страхувальника. Також перевіркою встановлено, що наказ від 07.06.2021 № 1129 «Про звільнення від виконання обов`язків ОСОБА_1 », який було додано до звернення, в Державній установі відсутній.

На підставі Акту №521 складено припис №342 від 27.10.2021 про усунення суб`єктом господарювання порушень вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, який направлено до Державної установи рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с. 72-73 т. 1).

На свої звернення до Міністерства охорони здоров`я та Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» з приводу внесення запису в трудову книжку про звільнення його від виконання обов`язків генерального директора Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_1 отримав відмову (а.с. 74-77 т. 1).

Згідно із витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 14.09.2022 на сторінці 3 в стрічці № 40 таблиці «Відомості про період трудових відносин» вказано, що за відомостями роботодавця позивач звільнений 04.09.2020 на підставі ст. 41 п. 5 КЗпП України (а.с. 78-83 т. 1).

За змістом довідки, виданої Державною установою «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України» 03.11.2023 №01/00-2911 ОСОБА_1 дійсно виконував обов`язки директора ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» з 07.07.2020 (наказ МОЗ від 26.06.2020 №31-о «Про призначення ОСОБА_1 », наказ від 07.07.2020 №127-ос) по 04.09.2020 (висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 16.07.2020, наказ Міністерства юстиції України від 04.09.2020№3052/5 «Про задоволення скарги») (а.с. 244 т. 1).

Відповідно до довідки про доходи, виданої Державною установою «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України», ОСОБА_1 дійсно працював у ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» та займав посаду в.о. директора. Загальна сума нарахованої заробітної плати за фактично відпрацьований час з 07.07.2020 по 04.09.2020 складає 42 261 грн 77 коп. (а.с. 245 т. 1).

Вирішуючи спір в частині вимог позивача про розірвання, укладеного наказом № 31-0 від 26.06.2020 трудового договору про призначення його виконуючим обов`язки директора Державної Установи «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» (раніше - ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України»), суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту прав, оскільки на момент розгляду цієї справи постановою Житомирського апеляційного суду від 20.04.2021 визнано незаконним наказ Міністерства охорони здоров`я України від 26.06.2020 № 31-О «Про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України». Тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Міністерства охорони здоров`я України видати наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку з припиненням повноважень на підставі пункту 5 частини 1 ст. 41 КЗпП України місцевий суд обґрунтовано вважав, що приписи даної норми трудового законодавства поширюються на посадових осіб господарських товариств, які є спеціальними суб`єктами. Директор державної установи не є спеціальним суб`єктом, щодо якого може бути застосована вказана норма, тому звільнення позивача на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є безпідставним і позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Так, додаткова підстава розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб), поширюється лише на членів виконавчого органу юридичних осіб - господарських товариств. У постанові від 10.07.2024 у справі №573/1020/22 Велика Палата Верховного Суду насамперед звернула увагу на те, що ч. 1 ст. 41 КЗпП України було доповнено новою підставою звільнення (припинення повноважень посадових осіб) на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014 № 1255-VІІ.

Оскільки цей Закон був ухвалений з метою захисту прав інвесторів, то можна підсумувати, що дія норми п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП поширюється лише на посадових осіб юридичної особи - виконавчого органу товариства, членів наглядової ради акціонерного товариства та загалом посадових осіб будь-якого господарського товариства, а також інших осіб товариства, наділених організаційно-розпорядчими чи адміністративними функціями.

Отже, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України додаткова підстава розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця - припинення повноважень посадових осіб - поширюється лише на членів виконавчого органу господарських товариств.

Тобто звільнення позивача на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України в любому випадку є неможливим, оскільки ця норма стосується лише члена виконавчого органу господарських товариств (правління, дирекція тощо), яким державна установа, де позивач виконував обов`язки директора, не є.

Позовні вимоги про зобов`язання Державної Установи «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» (раніше - ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України») внести запис в трудову книжку про звільнення позивача в зв`язку з припиненням повноважень на підставі пункту 5 ст. 41 КЗпП України; стягнення з ДУ вихідної допомоги в розмірі не менше як шестимісячний середній заробіток згідно ст. 44 КЗпП України у розмірі 21 352 грн 55 коп., є похідними від вище згаданих основних вимог, тому суд першої інстанції правильно відмовив у їх задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу, починаючи з 04.09.2020 по день ухвалення рішення суду, з урахуванням індексу інфляції за цей період у розмірі 534 542 грн 84 коп., суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено, що він був позбавлений можливості отримати копію наказу про звільнення і матеріали справи не містять доказів перешкод, які роботодавець створював для отримання працівником документів. Також позивачем не надано жодних доказів того, що він звертався до відділу кадрів для отримання копії наказу. Між тим на підтвердження вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі копії наказу, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю, належних та допустимих доказів суду не надано. Вказані обставини свідчать про відсутність умисних винних дій (бездіяльності) роботодавця у затримці видачі позивачу копії наказу про звільнення у розумінні положень ч. 5 ст. 235 КЗпП України, тому суд прийшов до висновку, що затримка видачі копії наказу про звільнення відбулась не з вини роботодавця, отже відсутні підстави для покладення на роботодавця матеріальної відповідальності у виді стягнення середнього заробітку за вимушений прогул.

Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду та одночасно звертає увагу на той факт, що ОСОБА_1 08.09.2020 особисто у відділі кадрів під розписку забрав оригінал трудової книжки, про що він зазначив у тексті позовної заяви.

В подальшому, після видання наказу Міністерства охорони здоров`я за №1129 від 07.06.2021, яким ОСОБА_1 звільнено від виконання обов`язків генерального директора ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», його було ознайомлено з даним наказом, а саме надіслано фотокопію через месенджер WhatsApp на номер позивача, що узгоджується із приписами ст. 29 КЗпП України щодо ознайомлення працівника із відповідними документами в альтернативний спосіб. Вказані обставини позивачем не спростовано.

Відповідно до правового висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 (справа №910/17459/20) принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.

Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Реалізація передбаченого статтею 47 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача) права працівника отримати в день звільнення трудову книжку та копію наказу про звільнення кореспондується не лише з обов`язком роботодавця видати вказані документи, а й із добросовісною поведінкою самого працівника, який за наявності відповідної пропозиції роботодавця та фактичної можливості отримати ці документи, не ухиляється від їх отримання. Будучи обізнаним про наявність судового рішення та винесений наказ, за захистом своїх прав позивач звернувся лише у жовтні 2022 року.

Щодо позовних вимог про компенсацію моральної шкоди, місцевий суд правильно вважав, що в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження наявність підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту заподіяння йому зі сторони відповідачів моральних страждань, втрат немайнового характеру.

Разом з тим, суд першої інстанції із посиланням на норми ст. 47, ч. 3 ст. 48 КЗпП України, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту населення від 29.07.93 № 58, обґрунтовано вважав, що Державна установа «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» зобов`язана привести трудову книжку позивача у відповідність до названої Інструкції та внести запис про його звільнення від виконання обов`язків згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України №1129 від 07.06.2021. При цьому суд констатував, що розцінює бездіяльність відповідача щодо невнесення запису про звільнення позивача від виконання обов`язків згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України №1129 від 07.06.2021 як таку, що порушує його права, оскільки відповідач не виконав свій обов`язок і застосування судом такого способу захисту як внесення запису про звільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України №1129 від 07.06.2021 відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Місцевий суд зауважив, що недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законними та ґрунтуються на встановлених обставинах справи.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 30 липня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 22 серпня 2025 року.