Справа № 487/4507/24
Провадження № 2/487/2600/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Цуркан Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Безкишкого В.В.,

представника позивача Ліпкевича І.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4139802 від 11.05.2021 року та договором позики №2496474 від 10.06.2021 року у розмірі 63 827 грн. 47 коп., а також витрат на правову допомогу у розмірі 17 000 грн.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що ТОВ «Коллект центр» отримало право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №4139802 в розмірі 32 985 грн. 47 коп. та договором позики №2496474 в розмірі 50 151 грн. 00 коп., проте за договором №2496474 просять стягнути лише 30842 грн. Загальна сума заборгованості 63 827 грн. 47 коп. Відповідач зобов`язання за договорами не виконує.

Узагальнений виклад позиції відповідача.

Зазначає, що в позовній заяві відсутні докази, які підтверджують факт надання грошових коштів відповідачу.

Вказує, що п. 4.3.1 договору №4139802 від 11.05.2021 р. встановлено автопролонгацію, але не більше 90 днів. Проте, автопролонгація була проведена більше 90 днів, тобто після закінчення строку договору, що призвело до безпідставного нарахування процентів за 30 днів у сумі 5700 грн.

Зазначає, що відповідно до договору факторинга від 13.10.2021 р. ТОВ «Маніфою» продало право вимоги за кредитним договором №2496474 від 10.06.2021 р. ТОВ «Вердикт капітал». Відповідно до реєстру боржників за цим договором ТОВ «Авентус Україна» продало право вимоги у відповідача в сумі 9291 грн. У зв`язку із чим, до фактора перейшло право вимоги лише на суму 9291 грн. і в нього не було підстав нараховувати проценти.

Також заперечує проти суми судових витрат з надання правової допомоги, вважає її необґрунтованою та такою що підлягає зменшенню.

Крім того, зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2025 р. (справа №487/4507/24, провадження № 2/487/270/25) позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.07.2025 р. (справа №487/4507/24, провадження №2-п/487/15/25) заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2025 р. скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

11.05.2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про надання споживчого кредиту №4139802, за умовами якого Товариство надає ОСОБА_2 грошові кошти в кредит загальній сумі 10 000 грн., строком на 30 днів. Договір підписано ОСОБА_2 із застосуванням електронного підпису.

Так, за умовами договору про надання споживчого кредиту №4139802 від 11.05.2021 р. сторони погодили сплату відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, який наданий строком на 30 днів: з 11.05.2021 р. до 09.06.2021 р. (включно). Починаючи з 10.06.2021 р. у позивача було відсутнє право нараховувати передбачені договором проценти. Проценти за користування кредитом нараховуються лише в межах строку кредитування, а проценти які можуть бути нараховані позами межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України, однак таких вимог позивачем не заявлено.

Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4139802 відповідач 11.05.2021 р. отримала кредитні кошти в розмірі 10000 грн., станом на 10.06.2021 р. (кінцевий строк на повернення кредиту) мала заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредиту у розмірі 2850 грн., які сплатила 10.06.2021 р.

Таким чином, заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4139802 від 11.05.2021 р. складає 10 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту.

Вимога про стягнення процентів за користування кредитом після 09.06.2021 р. не підлягає задоволенню, як необґрунтована, а вимога про стягнення процентів за користування відповідно до ст. 625 ЦК України не заявлена.

У договорі №4139802 наявний п. 4.3.1, згідно якого договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п.4.2.2 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

У ч.3 ст.6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Тобто ч.3 ст.6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Положення п. 4.3.1 договору про надання споживчого кредиту №4139802 від 11.05.2021 р. надає право кредитору нараховувати боржнику відсотки за кредитом у зв`язку із наявністю у боржника несплаченого боргу. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Автоматичне продовження строку кредитування у зв`язку із наявністю боргу не узгоджується із положеннями законодавства (ст. 1048 ЦК України).

У зв`язку із чим, дане положення договору не враховується судом при вирішенні спору.

10.06.2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Маніфою» було укладено договір позики №2496474, за умовами якого Товариство надає ОСОБА_2 грошові кошти у позику у загальній сумі 3 000 грн., строком на 30 днів. Договір підписано ОСОБА_2 із застосуванням електронного підпису.

За умовами договору позики №2496474 від 10.06.2021 р. сторони погодили сплату відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, який наданий строком на 30 днів: до 10.07.2021 р. Починаючи з 10.07.2021 р. у позивача було відсутнє право нараховувати передбачені договором проценти. Проценти, які можуть бути нараховані позами межами строку позики, є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України, однак таких вимог не заявлено.

Згідно розрахунку заборгованості за договором позики №2496474 від 10.06.2021 р. станом на 14.07.2021 борг складає 5091 грн. 30 коп., з яких:

- сума заборгованості за тілом кредиту 3000 грн.;

- сума заборгованості за нарахованими процентами за користування позикою 1970 грн. 10 коп.;

- сума заборгованості за нарахованими процентами на прострочену позику 121 грн. 20 коп.

Вимога про стягнення процентів за користування кредитом після 10.07.2021 р. не підлягає задоволенню, як необґрунтована. Вимога про стягнення процентів за користування відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем не заявлена.

Згідно з п.3.1.1 договору №2496474 проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно.

Даний пункт договору суперечить положеннями законодавства, а саме ст. 1048 ЦК України. Тобто фактично кредитор продовжує строк позики ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. У зв`язку із чим, дане положення договору не враховується судом при вирішенні спору.

Згідно договорів факторингу №24-01/2022 від 24.10.2022, №13/10-2021 від 13.10.2021, договорів про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, №10-03/2023/01 від 10.03.2023 р. ТОВ «Коллект центр» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 4139802 від 11.05.2021 та договором позики №2496474 від 10.06.2021 р.

Таким чином, ОСОБА_2 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект центр» за кредитним договором № 4139802 від 11.05.2021 р. у сумі 10000 грн., заборгованість за договором позики №2496474 від 10.06.2021 року у сумі 5091 грн. 30 коп., а всього 15091 грн.30 коп.

Факт перерахування відповідачу грошових коштів підтверджується наданими суду доказами у сукупності (кредитним договором, договором позики, розрахунком заборгованості, згідно якого відповідач сплачувала заборгованість), і представником позивача така обставина не заперечувалась.

Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є необґрунтованими з огляду на наступне.

ТОВ «Коллект центр» звернулось до суду із позовом 22.05.2024 року.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (набрав чинності 02.04.2020 р.) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, у період 02.04.2020 р. до 30.06.2023 р. строк передбачений ст. 257 ЦК України був продовжений.

Крім того, відповідно до п. 19 перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, строк позовної давності позивачем пропущено не було.

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором позики підлягають задоволенню частково.

При прийнятті рішення суд враховує правові висновки, що викладені у постанові ВП Верховного суду від 05.04.2023 р. у справі № 910/4518/16, а також у постанові ВП Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розміні 17000 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приймаючи до уваги складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), фактичну участь представника позивача при розгляді даної справи, ціну позову, суд вважає, що витрати на оплату професійної правничої допомоги у даній справі становлять 5000 грн.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги позивача задоволені частково, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект центр» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1182 грн. 19 коп. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 715 грн. 94 коп.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором № 4139802 від 11.05.2021 р. у сумі 10000 грн., заборгованість за договором позики №2496474 від 10.06.2021 року у сумі 5091 грн. 30 коп., а всього 15091 грн.30 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» витрати на правову допомогу у розмірі 1182 грн. 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» витрати по сплаті судового збору в розмірі 715 грн.94 коп.

У решті вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Повне рішення складено 01.09.2025.

Суддя: Р.С. Цуркан