Дата документу 12.08.2025Справа № 554/8546/25
Провадження № 2/554/3811/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого судді - Материнко М. О.,

за участю секретаря судового засідання - Станкевич Н.О.,

представника позивача - адвоката Жовтяк Н. В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, ЖБК «Чайка», третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гетало Олени Миколаївни про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

До суду із позовною заявою до Полтавської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Гетало Олена Миколаївна про визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 , звернулась ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову позивачем зазначено, відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Полтавської міської ради народних депутатів від 21 жовтня 1991 року, - власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . Згідно з штампом народного підприємства «Полтавське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 21 жовтня 1991 року, в реєстровій книзі за № 117 зареєстровано на праві особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , загальна частка складає 1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що було видано свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_2 від 16 грудня 2016 року та в книзі реєстрації смертей було внесено відповідний запис за № 1238. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , про що було видано свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_3 від 09 грудня 2013 року. Померлі перебували між собою у шлюбі з 15 листопада 1968 року та є батьками позивачки, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого повторно, серії НОМЕР_4 від 13 грудня 1996 року. ОСОБА_3 є батьком, а ОСОБА_5 є матір`ю позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_5 від 15 листопада 1968 року. ОСОБА_1 до шлюбу мала прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 09.01.2014 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 4 від 11.06.2014 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 7 від 07.02.2017 року.

Згідно з довідкою б/н, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Чайка» від 19 лютого 2025 року, на день смерті ОСОБА_3 , був зареєстрований та мешкав один у вказаній вище квартирі, боргів перед ЖБК «Чайка» не мав.

17 лютого 2025 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гетало Олени Миколаївни з метою оформити право на спадщину за заповітом, на спадкове майно, що залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Спадкова справа за померлим була відкрита, про що виданий відповідний витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі № 47017410 від 09 березня 2017 року. Але, оформити право власності на вказане спадкове майно позивачці не вдалось. Приватний нотаріус ПМНО Гетало О. М. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 2/02-31, оскільки згідно поданих до нотаріуса документів вбачається, що квартира АДРЕСА_2 . Згідно відомостей ДРАЦС померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 перебував у першому шлюбі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 11 жовтня 1962 року по 31 жовтня 1968 року, актовий запис № 56. Другий шлюб укладений померлим з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 15 листопада 1968 року, актовий запис № 1988. Другий шлюб не був розірваний, дружина ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки, наданої Четвертою полтавською державною нотаріальною конторою, спадщину після померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 прийняла дочка ОСОБА_1 , чоловік ОСОБА_3 спадщину не прийняв.

Рік спорудження житлового будинку, згідно відомостей технічного паспорта 1965 рік.

Згідно відомостей ДРАЦС перша дружина померлого ОСОБА_7 , вийшла заміж вдруге, її прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 , відомості щодо її смерті в ДРАЦС відсутні.

У зв`язку з тим, що неможливо встановити склад спадкового майна щодо квартири АДРЕСА_1 та належала на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_3 та його першій дружині ОСОБА_9 , його другій дружині ОСОБА_4 , видати свідоцтва про право на спадщину немає підстав.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 13.06.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі з викликом всіх учасників справи.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 24.07.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд без її участі, позовні вимоги прохала задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату час та місце судового засідання.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між батьками позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 15.11.1968 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого повторно, серії НОМЕР_4 від 13 грудня 1996 року.

Згідно відомостей ДРАЦС померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 перебував у першому шлюбі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 11 жовтня 1962 року по 31 жовтня 1968 року, актовий запис № 56. Другий шлюб укладений померлим з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 15 листопада 1968 року, актовий запис № 1988. Другий шлюб не був розірваний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що було видано свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_2 від 16 грудня 2016 року та в книзі реєстрації смертей було внесено відповідний запис за № 1238.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , про що було видано свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_3 від 09 грудня 2013 року.

За життя ОСОБА_2 набуто право власності на кооперативну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , згідно свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на жилий будинок від 21.10.1991 року, видане виконавчим комітетом Полтавської міської ради народних депутатів.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, до складу якого входить квартира АДРЕСА_1 .

Оскільки спірним є майно спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до спадкових правовідносин застосовуються норми ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1226 Цивільного кодексу України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 була заведена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гетало О. М. на підставі заяви дочки, гр. ОСОБА_1 .

Інших заяв про відмову або прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з положеннями пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статті 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регулюється КпШС України.

Статтею 25 КпШС України визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Аналогічні норми містяться і в Сімейному кодексі України. Так стаття 60 цього Кодексу визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також, стаття 62 СК України встановлює, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містить ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

З ч.1 ст.368 ЦПК України та ст.112 ЦК УРСР вбачається, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За правилами ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Право власності на майно виникає з часу сплати останнього пайового внеску (пункт 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи»).

Так, член кооперативу і член його сім`ї (чоловік або дружина) набувають право спільної сумісної власності на квартиру лише після повної сплати пайового внеску на квартиру, до повної сплати внесків у них існує право власності на грошові кошти.

Отже, член житлово-будівельного кооперативу набуває право власності на нього з моменту сплати пайового внеску у повному обсязі.

Конструкція норм статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України та статті 60 Сімейного кодексу України закріплено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Відповідно до положень ст.146 ЖК України, п.43 Примірного статуту ЖБК і ст.ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України (в редакції на час сплати пайового внеску за спірну квартиру), пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Членські внески до ЖБК «Чайка» померлий ОСОБА_3 сплатив самостійно, кошти йому надавали його батьки, що підтверджує у своїх письмових поясненнях від 10 березня 2025 року сестра померлого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що проживає в даний час в Німеччині, Гамбург. Під час розірвання першого шлюбу з ОСОБА_9 , померлий ОСОБА_3 повністю сплатив кошти за квартиру своїй першій дружині, щоб вона не претендувала на вказану вище квартиру. Даний факт також підтверджують письмові пояснення від 10 березня 2025 року ОСОБА_11 , аналогічні пояснення дали, допитані у судовому засіданні, свідки: ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 .

Крім того, ОСОБА_9 ніколи не була прописана у вказаній вище квартирі, що підтверджується документами про реєстрацію та у приватизації даної квартири також участі не приймала. Комунальні платежі за квартиру платив виключно померлий ОСОБА_3 .

У повідомленні Кооперативу «Чайка» за ІІ квартал 1976 року зазначено, що ОСОБА_3 надана позичка для сплати внесків у кооператив в сумі 39,50 щомісячно та відсоток по позичці у розмірі 0,61. Таким чином це підтверджує, що на момент першого шлюбу, членські внески за кооперативну квартиру сплачені не були.

З огляду на зазначене, 21 жовтня 1991 року виконавчим комітетом Полтавської міської ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_2 було видане свідоцтво № 1211 про право особистої власності на житловий будинок, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

У своїй постанові нотаріус зазначила, що згідно з заповітом, посвідченого від імені ОСОБА_2 , єдиною спадкоємицею квартири АДРЕСА_1 є його донька ОСОБА_1 . Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадщини не надходило.

Отже, позивач оформити право власності на спадщину на вищезазначену квартиру через нотаріуса - не має можливості.

Це й змусило позивача звернутися до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки.

Згідно з частиною першою статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до змісту ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно із статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та обов`язків є визнання права.

Відповідно ст. 392 ЦК України, власник може пред`явити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, згідно ст.ст. 1217, 1233-1236 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом і бажає оформити право власності на спадкове майно.

Відповідно до положень п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Отже, право позивача підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування.

За таких підстав, суд вважає за можливе визнання за ОСОБА_1 , права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 .

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

В силу вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при звернення до суду судовий збір у розмірі 10 717 грн.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 22, 25, 28 КпШС України, ст.112 ЦК УРСР, ст. ст. 60, 62, 70 СК України, ст.ст. 15, 16, 368, 372, 392, 1216, 1217, 1218, 1226, 1233-1236, 1261, 1267, 1268 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», ст. ст. 1-5, 10-13, 76-83, 95, 258-259, 263-265, 268, 27, 352, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, ЖБК «Чайка», третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гетало Олени Миколаївни про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. та складається з: 1- коридор площею 4,6 кв.м., 2 санвузол площею 2,7 кв.м, 3 - кузня площею 5,8 кв.м., 4- кімната площею 16,7 кв.м., 5 - кімната площею 10,7 кв., 6 - кладова площею 2,0 кв.м.; балкон к=0,8 площею 2,5 кв.м., одне відділення сараю у підвалі площею 2,5 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені удень його(її)проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення суду виготовлено 21.08.2025 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , номер засобів зв`язку НОМЕР_7 , офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти відсутні, не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Відповідач 1 - Полтавська міська рада, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, місце знаходження за адресою: 36014, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 36, номер засобів зв`язку (0532) 52-05-05, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти відсутні, не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС

Відповідач 2 - ЖБК «Чайка», реєстраційний номер облікової картки платника податків 23278991, місце знаходження за адресою:36008, м. Полтава, пров. Комунальний, буд. 4а, номер засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти відсутні, не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС

Третя особа - Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Гетало Олена Миколаївна, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, номер засобів зв`язку: НОМЕР_8 , офіційна електронна пошта, офіційна електронна адреса невідома, має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Суддя М. О. Материнко