САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2363/24
Провадження №2/726/350/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2025 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В.,

з участю секретаря судових засідань Колісник А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Територіальна громада м. Чернівці про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням та позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

за участю:

представника позивача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Мінгайлєнє О.В.,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача в якій посилається на те, що сторони є наймачами квартири АДРЕСА_1 , яка належить до комунальної власності та була надана у користування на підставі ордеру ОСОБА_5 , який є дідом позивача.

У свою чергу ОСОБА_2 , місце проживання якого зареєстровано за вказаною адресою, фактично не проживає у квартирі вже понад 5 років, оскільки він проживає за кордоном, не є родичем чи членом сім`ї позивача. На підставі проведеного огляду комісією КМ Містосервіс було встановлено, що відповідач не проживає за даною адресою. Зазначає, що з метою врегулювання даного питання в досудовому порядку до виконавчого комітету ЧМР було скеровано заяву про зняття ОСОБА_6 із зареєстрованого місця проживання, однак ЧМР відмовила у задоволенні заяви.

У зв`язку із викладеним просить суд, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 16.05.2025 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 26.09.2024 року ухвалене по справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Територіальна громада м. Чернівці про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням.

29.05.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 у якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Зазначає, що основний документ, який фактично засвідчує позовні вимоги сторони позивача є Акт №210 від 24.05.2024 року та який засвідчує, що він зареєстрований, але не проживає за адресою АДРЕСА_2 є неналежним доказом. У зв`язку із викладеним у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

18.06.2025 на адресу суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою по справі №726/2363/24.

Вказаний позов ОСОБА_3 мотивує тим, що на даний час є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 . Зазначає, що у його квартирі проживає та зареєстрований його родич ОСОБА_1 з дня свого народження. Відповідач ОСОБА_7 був зареєстрований у вказаній квартирі з 1983 року, однак ніколи там не проживав. Зазначає, що первинну позовну заяву було подано ОСОБА_1 правомірно у зв`язку із тим, що на час подання позову спірна квартира не була приватизована і у квартирі були зареєстровані позивач, який постійно там проживав і відповідач ОСОБА_2 , який ніколи там не проживав.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 20.08.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Територіальна громада м. Чернівці про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням та позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою об`єднано в одне провадження та присвоїно єдиний унікальний номер № 726/2363/25, провадженення №2/726/350/25.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Пазюк П.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає та не заперечує протии його задоволення.

Представник Чернівецької міської ради Осовська М.М., направила до суду заяву, в якій справу просила слухати у її відсутність, вирішення справи залишає на розсуд суду, рішення ухвалити у відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 , адвокат Мінгайлєнє О.В., в судовому засіданні наддала пояснення аналогічні позовній заяві, просила їх задовольнити.

Суд, розглянув матеріали справи, встановив фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідив та оцінив докази в сукупності та дійшов такого висновку.

Суд встановив, що місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 ., як це встановлено із витягу від 10.01.2024 року. (а.с.5)

Встановлено також, що вказана квартира належить до комунальної власності та була надана у користування на підставі ордеру № 285 від 17.07.1963 року ОСОБА_5 , який є дідом позивача. В даний час, основним квартиронаймачем є ОСОБА_1 .

Із Витягу з Державного реєстру речових прав, №425420538 від 05.05.2025 року, встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно з актом № 210 від 24.05.2024 року, виданого КП «Містосервіс», ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає у вказаній квартирі.

Відповідно до Акту з місця проживання від 04.06.2025 року, складеного у присутності сусідів та засвідчено їх підписами, встановлено, що ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 проживав і проживає більше 30 років. До 202 року у вказаній квартирі проживав ОСОБА_1 зі своїм батьком ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті батька ОСОБА_1 проживає у квартирі один. Також у вказаному акті зазначено, що ОСОБА_2 протягом останніх 30 років ніхто у квартирі не бачив.

Відповідно до копій квитанцій, оплата коштів за отримані житлово-комунальні послуги здійснюється ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .

Із заяви ОСОБА_2 від 20.08.2025 року, встановлено що останній визнав позовні вимоги ОСОБА_1 та не заперечував проти їх задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує такі правові норми.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановлено, що на сьогоднішній день третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 на праві власності володіє квартирою АДРЕСА_1 , не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує рівний захист всіх суб`єктів права власності.

Згідно ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за віждсутністньою особою шість місяців.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На підставі ст. 72 ЖК України дозволено визнати особу, яка відсутня понад шість місяців в займаній квартирі такою, що втратила право на користування.

За даними матеріалів справи, та як було встановлено у судовомих засіданнях відповідач на спірній житловій площі не проживає вже давно, що було зазначено самим відповідачем у справі.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 у добровільному порядку залишив житлове приміщення та не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, що значно перевищує шестимісячний строк, встановлений статтею 71 ЖК України та протягом якого за тимчасово відсутньою особою зберігається право на жиле приміщення.

За наведених обставин у суду достатньо доказів та підстав для висновку, щоб визнати відповідача такими, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки він добровільно не проживає за адресою місця своєї реєстрації: АДРЕСА_2 , понад шестимісячний строк, та відсутній на спірній житловій площі без поважних на те причин.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідач не є членом сімї позивача, останній не проживає у вказаній квартирі та не пов`язаний спільним побутом із її мешканцями більш ніж 5 років. Позивач самостійно несе витрати по утриманню квартири, сплаті комунальних послуг, відповідач ж самоусунувся від таких обов`язків, що безперечно створює перешкоди у безумовному володіння та користуванні позивачем житлом.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», ст.ст.319,321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно з вимогами статтей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевказані обставини, та те що відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає, спірним житлом не користується, участі в утриманні його не бере, спільного господарства не веде, його речей у квартирі не має, позовні вимоги позивача визнав, а тому слід прийти до висновку, що реєстрація відповідача у даній квартирі створює ряд перешкод в користуванні квартирою, відтак, позовні вимоги ОСОБА_3 , слід задовольнити. У зв`язку із задоволенням позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у позовних вимогах позивача за первісним позовом, слід відмовити.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 235, 247, 263 - 265, 273, 280-281, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Територіальна громада м. Чернівці про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 27.08.2025 року.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук