У х в а л а

Іменем України

7 серпня 2025 року

м. Київ

Справа № 289/1787/24

Провадження № 61-2809ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - стягувачка)

на постанову Житомирського апеляційного суду від 28 січня 2025 року

у справі за скаргою стягувачки на бездіяльність головної державної виконавиці Коростишівського відділу Державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - ВДВС) Ластовецької Олени Анатоліївни (далі - державна виконавиця) за участю ОСОБА_2 як боржника (далі - боржник) і

в с т а н о в и в:

1. У серпні 2024 року стягувачка звернулася до суду зі скаргою, у якій просила визнати неправомірною бездіяльність державної виконавиці в межах виконавчого провадження (далі - ВП) № НОМЕР_1 щодо:

(1) ненадсилання їй копії постанови про відкриття ВП;

(2) невідкриття ВП на наступний день - 5 липня 2024 року - після отримання оригіналу виконавчого листа;

(3) «невинесення та ненадсилання постанови до КНП «Радомишльська лікарня до виконання»;

(4) невинесення постанови про накладення штрафу на боржника за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду;

(5) непроведення перевірки майнового стану боржника;

(6) непроведення заходів з опису рухомого та нерухомого майна боржника, арешту такого майна;

(7) непроведення виклику боржника з приводу надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавиці;

(8) незвернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду або в`їзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням в рамках ВП № НОМЕР_1.

Обґрунтувала скаргу так:

- 1 липня 2024 року Радомишльський районний суд Житомирської області видав виконавчий лист про стягнення з боржника на користь стягувачки 40 000,00 грн витрат на правничу допомогу;

- 2 липня 2024 року вона скерувала цінним листом оригінал вказаного виконавчого листа для виконання до ВДВС;

- 5 липня 2024 року ВДВС отримав виконавчий лист, однак ВП № НОМЕР_1 відкрили 7 серпня 2024 року, тобто з порушенням встановленого для цього строку;

- стягувачка не отримала постанову про відкриття ВП № НОМЕР_1; у його матеріалах немає доказів надсилання їй цієї постанови;

- у заяві про примусове виконання рішення від 1 липня 2024 року стягувачка вказала, що боржник працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Радомишльська лікарня» Радомишльської міської ради (далі - лікарня). Ця інформація також є у виконавчому листі;

- у відповідь на сформований запит ВДВС від 7 серпня 2024 року № 219276363 Пенсійний фонд України (далі - ПФ України) повідомив про відсутність у нього інформації про боржника за основним місцем роботи у лікарні, а також про отримання боржником заробітної плати в Публічному акціонерному товаристві «Радомишльське автопідприємство 11848» (далі - підприємство);

- на адвокатський запит в інтересах стягувачки лікарня надала інформацію про те, що боржник є працівником лікарні;

- не перевіривши основне місце роботи боржника, державна виконавиця не передала виконавчий документ на виконання до лікарні за основним місцем роботи боржника. Лише після того, як 26 серпня 2024 року стягувачка надіслала державній виконавиці на електронну адресу клопотання про витребування інформації, до якого додала копію трудової книжки боржника, державна виконавиця винесла постанову про передання виконавчого документа на виконання до лікарні;

- згідно з постановою про відкриття ВП № НОМЕР_1 боржник мав у п`ятиденний строк подати декларацію про його доходи та майно за формою, встановленою Міністерством юстиції України. Цей строк сплив 15 серпня 2024 року. Боржник цю вимогу не виконав. Державна виконавиця не притягла боржника до відповідальності за ухилення від подання вказаної декларації;

- державна виконавиця не перевірила майновий стан боржника та не провела опису й арешту його майна, внаслідок чого він має можливість вільно розпоряджатись таким майном, не виконуючи рішення суду.

2. 9 жовтня 2024 року Радомишльський районний суд Житомирської області постановив ухвалу про часткове задоволення скарги: визнав неправомірною бездіяльність державної виконавиці в межах ВП № НОМЕР_1 щодо: ненадсилання стягувачці копії постанови про відкриття ВП; непроведення перевірки майнового стану боржника; непроведення заходів з опису рухомого та нерухомого майна боржника, арешту такого майна; у задоволенні інших вимог скарги - відмовив. Мотивував так:

- неправомірною є бездіяльність ВДВС щодо несвоєчасного відкриття ВП з моменту отримання заяви стягувачки про відкриття ВП. Однак у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують те, що внаслідок неправомірної бездіяльності саме державної виконавиці ВП було відкрите несвоєчасно;

- у матеріалах справи немає доказів того, що державна виконавиця надіслала стягувачці та боржнику постанову про відкриття ВП від 7 серпня 2024 року, тому скарга у цій частині є обґрунтованою;

- під час ВП державна виконавиця вжила заходи для встановлення джерел доходів боржника шляхом надсилання 7, 10 і 26 серпня 2024 року електронних запитів до державних органів та відразу після отримання відповідей винесла постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Тому неприйнятними є доводи стягувачки про те, що державна виконавиця не перевірила місце роботи боржника та несвоєчасно звернула стягнення на його заробітну плату;

- у матеріалах справи відсутні докази того, що державна виконавиця вжила заходи, спрямовані на перевірку майнового стану боржника, опис його рухомого та нерухомого майна й арешт виявленого майна;

- накладення державною виконавицею штрафу є її правом, а не обов`язком, тому її неможливо примусити вжити такі заходи;

- виклик боржника для надання пояснень щодо невиконання рішення суду і вимог державної виконавиці, звернення до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язання є дискреційними повноваженнями державної виконавиці, які не можна вважати її безумовними обов`язками.

3. 28 січня 2025 року Житомирський апеляційний судухвалив постанову, згідно з якою апеляційну скаргу стягувачки залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Навів аналогічні до останнього мотиви. Додатково вказав, що у судовому засіданні в апеляційному суді стягувачка наголосила, що на той час рішення суду вже було виконане у повному обсязі, однак порушення ВДВС вимог законодавства під час вчинення виконавчих дій змусило її звернутися до суду.

4. 5 березня 2025 року стягувачка сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 6945/0/220-25 від 5 березня 2025 року), у якій просила скасувати зазначену постанову апеляційного суду та скерувати справу до нього на новий розгляд. Обґрунтувала скаргу так:

- апеляційний суд порушив норми процесуального права, бо на стадії апеляційного перегляду прийняв від державної виконавиці новий доказ (конверт), який вона долучила до відзиву на апеляційну скаргу, на підтвердження надсилання копії постанови про відкриття ВП стягувачці. Державна виконавиця не обґрунтувала поважності причин пропуску строку на подання конверта до суду першої інстанції. Апеляційний суд не мотивував висновок про необхідність прийняття нового доказу;

- державна виконавиця відкрила ВП № НОМЕР_1 більш ніж через місяць після отримання ВДВС виконавчого листа;

- державна виконавиця перерахувала стягувачці кошти лише через місяць після їхнього надходження на депозитний рахунок ВДВС;

- апеляційний суд помилково погодився з висновками ухвали суду першої інстанції у частині незадоволених вимог скарги.

5. 16 квітня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Стягувачка мала надати докази надсилання боржнику копії касаційної скарги з додатками.

6. 22 квітня 2025 року стягувачка сформувала у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків, до якої долучила квитанцію № 3260249 від 22 квітня 2025 року про доставку документів (заяви про усунення недоліків з додатками) до зареєстрованого електронного кабінету ВДВС та опис вкладення у цінний лист з повідомленням про вручення від 22 квітня 2025 року на підтвердження надсилання боржнику копії касаційної скарги з додатками.

7. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою стягувачки немає.

7.1. За змістом пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Тому така обов`язковість є також однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 7 частина третя статті 2 ЦПК України).

7.2. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

7.3. За змістом пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження здійснюється з дотриманням обов`язковості виконання рішень.

7.4. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

7.5. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).

7.6. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII).

7.7. З огляду на положення статей 1, 2, 5 Закону № 1404-VIII на виконавця покладені функції забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити всі передбачені Законом заходи у межах встановлених повноважень. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка є у державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 листопада 2024 року у справі № 920/882/23 (пункти 45-46)).

7.8. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (речення перше частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII).

7.9. За невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону (частина перша статті 76 Закону № 1404-VIII).

7.10. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, (1) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; (2) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (пункти 14 і 19 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII).

7.11. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі факти:

- 1 липня 2024 року Радомишльський районний суд Житомирської області видав виконавчий лист у справі № 289/1856/22 про стягнення з боржника на користь стягувачки 40 000,00 грн витрат на правничу допомогу;

- 2 липня 2024 року стягувачка надіслала на адресу ВДВС цінним листом з описом заяву про примусове виконання рішення;

- 5 липня 2024 року ВДВС отримав вказану заяву;

- згідно з матеріалами ВП НОМЕР_1 заяву стягувачки зареєстрували 7 серпня 2024 року за вх. №6182/233-29/24;

- 7 серпня 2024 року державна виконавиця винесла постанову про відкриття ВП № НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа № 289/1856/22, згідно з якою, зокрема, зобов`язала боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно і попередила його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей;

- 7 серпня 2024 року державна виконавиця з метою встановлення відомостей про джерела отримання доходів боржника надіслала запити до: (1) ПФ України, (2) Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України).

Згідно з отриманою відповіддю від ПФ України боржник отримує пенсію в Коростишівському об`єднаному управлінні ПФ України та заробітну плату на підприємстві;

- 7 серпня 2024 року державна виконавиця винесла постанови про арешт коштів боржника та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які він отримує від підприємства;

- 26 серпня 2024 року державна виконавиця повторно з метою встановлення відомостей про джерела отримання доходів боржника надіслала запити щодо місця роботи боржника.

ПФ України повідомив, що боржник отримує пенсію, а також заробітну плату на підприємстві та у лікарні. ДФС України надала інформацію такого ж змісту;

- 26 серпня 2024 року державна виконавиця винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які він отримує у лікарні, та надіслала цю постанову сторонам ВП і лікарні;

- у межах ВП № НОМЕР_1 з боржника на користь стягувачки стягнули 1 690,71 грн, 71,22 грн витрат ВП, 169,07 грн виконавчого збору, 69,00 грн витрат ВП;

- у судовому засіданні в апеляційному суді стягувачка повідомила, що рішення суду виконане у повному обсязі.

7.12. Погоджуючись із судом першої інстанції у частині відмови у задоволенні вимог про визнання неправомірними дій державної виконавиці щодо:

(1) невідкриття провадження на наступний день після отримання оригіналу виконавчого листа, апеляційний суд виснував, що немає доказів того, що саме внаслідок незаконної бездіяльності державної виконавиці ВП було відкрите з пропуском визначеного строку. Державна виконавиця 7 серпня 2024 року одразу після реєстрації заяви стягувачки про відкриття ВП винесла постанову про відкриття ВП № НОМЕР_1. Стягувачка не надала доказів, що державна виконавиця отримала її заяву раніше, аніж 7 серпня 2024 року;

(2) «невинесення та ненадсилання постанови до лікарні для виконання», апеляційний суд вказав, що державна виконавиця, отримавши 26 серпня 2024 року дані про те, що боржник отримує доходи від лікарні, того ж дня винесла та надіслала лікарні постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію й інші доходи боржника;

(3) невинесення постанови про накладення штрафу на боржника за невиконання без поважних причин у встановлений виконавицею строк рішення, апеляційний суд вважав, що накладення стягнення у вигляді штрафу на фізичну особу у випадках, передбачених законом, є правом державної виконавиці, а не її обов`язком, і реалізація цього права залежить виключно від конкретних обставин ВП (див. аналогічний висновок в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 червня 2020 року у справі № 761/30054/18-ц);

(4) непроведення виклику боржника з приводу надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавиці та незвернення до суду з клопотанням про встановлення боржнику тимчасового обмеження у праві виїзду або в`їзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням у межах ВП № НОМЕР_1, апеляційний суд керувався тим, що за змістом частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII ці заходи також є правом, а не обов`язком державної виконавиці.

7.13. У касаційній скарзі стягувачка не навела доводів на спростування означених висновків апеляційного суду. Відповідні висновки стосовно залишення без змін ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаних вимог скарги стягувачки є обґрунтованими.

7.14. Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що апеляційний суд порушив норми процесуального права, коли прийняв на стадії апеляційного перегляду від державної виконавиці конверт про надіслання стягувачці копії постанови про відкриття ВП. Із урахуванням того, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визнав неправомірною бездіяльність державної виконавиці щодо ненадсилання стягувачці копії постанови про відкриття ВП, приєднання цього конверта до відзиву на апеляційну скаргу не зумовило ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні означеної вимоги скарги стягувачки.

7.15. Необґрунтованим є довід касаційної скарги про те, що державна виконавиця перерахувала стягувачці кошти лише через місяць після їх надходження на депозитний рахунок ВДВС. Стягувачка не заявила вимогу про визнання неправомірними дій державної виконавиці щодо несвоєчасного зарахування коштів від боржника у рахунок виконання рішення суду.

7.16. У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

7.17. Застосування процесуальних норм апеляційним судом є вочевидь правильним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення. Тому касаційну скаргу слід визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головної державної виконавиці Коростишівського відділу Державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ластовецької Олени Анатоліївни за участю ОСОБА_2 як боржника.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко