Провадження № 2-др/621/11/25
27 серпня 2025 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області:
головуючий - суддя Вельможна І.В.,
секретар судового засідання - Лацько А.В.,
представника позивача адвокат Халабурдін С.В.,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві заяву представника позивача - адвоката Халабурдіна Святослава Володимировича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
02.12.2024 адвокат Халабурдін С.В., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , через систему "Електронний суд", звернувся до Київського районного суду м. Харків із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі 60 000 грн. 00 к.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2024 вказану цивільну справу передано за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області та 15.04.2025 справа надійшла до канцелярії суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу розподілено в провадження судді Зміївського районного суду Харківської області Філіп`євій В.В.
Ухвалою судді Філіп`євої В.В. від 24.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, судове засідання призначено на 02.06.2025.
На підставі розпорядження керівника апарату Зміївського районного суду Харківської області від 28.07.2025 (№ 02-06/115) призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2025, для розгляду визначено суддю Вельможну І.В.
Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області Вельможної І.В. цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання на 21.08.2025.
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 21 серпня 2025 року позовну заяву задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 к. в рахунок відшкодування збитків завданих вилученням нерухомого майна за рішенням суду; стягнуто з ОСОБА_2 на кисть ОСОБА_1 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 к. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

22.08.2025 до канцелярії суду від представника позивача адвоката Халабурдіна С.В. надійшла заява про ухвалення у справі додаткового рішення щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 к., які були понесені в межах цивільної справи № 953/10963/24

На обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що в провадженні Зміївського районного суду Харківської області перебувала вказана вище цивільна справа. 21.08.2025 по справі було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору сплаченого за подання позову до суду. Разом з тим, рішенням не вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат пов`язаних з розглядом справи, тому просив ухвалити по справі додаткове рішення та відшкодувати ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, які були понесені в межах цивільної справи № 953/10963/24.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.08.2025 призначено судовий розгляд заяви на 27.08.2025

27.08.2025 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не прибули.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Халабурдін С.В. до канцелярії суду надав заяву відповідно до якої просив проводити судове засідання за відсутності сторони позивача, на задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення наполягав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 до канцелярії суду надав заяву, відповідно до якої просив проводити розгляд справи без фіксування технічними засобами, відмовити у стягненні судових витрат на оплату правничої допомоги або зменшити їх розмір до співмірного та справедливого, та зазначив, що позовна заява є типовою, не містить будь-яких розрахунків, справа не обтяжена значною кількістю доказів, не потребує значних затрат часу та зусиль. Крім того, понесення витрат на правничу допомогу позивачем не підтверджено належними платіжними документами. Вважав не доведеним факт того, що такі витрати були фактично понесені та такими, що неспівмірні зі складністю справи.

Відповідно до частини 4 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов до наступного:

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 246 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень частин 3, 4 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу та проведення експертиз.

Відповідно до статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України, у відповідності до частин 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що рішенням суду від 21 серпня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Відповідно до частини 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до частини 1, 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, непроведення стороною фактичної оплати не є підставою для відмови у стягненні сум витрат на правову допомогу, якщо така сума передбачена договором і погоджена в акті виконаних робіт.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Згідно частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 5 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 134 Цивільного процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Так, 02.12.2024 представник позивача - адвокат Халабурдін С.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі 60 000 грн. 00 к.в рахунок відшкодування збитків завданих вилученням нерухомого майна за рішенням суду.

В позовній заяві поданій представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Халабурдіним С.В. зокрема зазначено, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс складає : суму судового збору у розмірі 968 грн 96 к. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн 00 к. Крім того, в позовній заяві представник позивача просив надати строк у продовж п`яти днів з дня ухвалення рішення, на доведення розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних з розглядом справи (а.с. 2-7).

Відповідно до частини 2 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, заявами по суті справи є: позовна заяв; відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Таким чином, враховуючи, заявлення у позовній заяві попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які сторона очікує понести в зв`язку з розглядом справи в сумі надання до суду доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, враховуючи, що такі докази було подано протягом 5 днів після ухвалення судового рішення, суд вважає, що питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню.

Представником позивача адвокатом Халабурдіним С.В. на підтвердження понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування разом з позовною заявою та заявою про ухвалення додаткового рішення по справі надано: копію Договору про надання професійної правничої допомоги від 11 листопада 2024 року укладеного між адвокатським бюро "Святослава Халабурдіна", в особі директора Халабурдіна Святослава Володимировича та ОСОБА_1 ; ордер адвоката Халабурдіна Святослава Володимировича від 29.11.2024 на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді; копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1023 виданого на ім`я Халабурдіна Святослава Володимировича, копію Акту надання послуг від 22.08.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги від 11 листопада 22024 року, відповідно до якого загальна вартість робіт (послуг) становить 30 000 грн. 00 к. (а.с. 68, 69, 10-104).

Судом встановлено, що 11 листопада 2024 року між адвокатським бюро "Святослава Халабурдіна", в особі директора Халабурдіна Святослава Володимировича, що діє на підставі статуту та ОСОБА_1 укладено Договір про надання професійної правничої допомоги (а.с. 103-104).

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 Договору сторони погодили, що за надання правової допомоги представництво інтересів Клієнта у суді першої інстанції, зокрема складання позовної заяви та інших процесуальних документів, Клієнт сплачує Бюро винагороду (гонорар) в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. Сторони можуть змінювати розмір винагороди (гонорару) шляхом підписання додаткової угоди.

Оплата проводиться протягом строку дії Договору у безготівковій формі на банківський рахунок Бюро (п. 3.2 Договору).

До розміру гонорару не включені фактичні витрати щодо виконання Бюро зобов`язань за Договором (транспортні, поштові витрати, тощо). Вказані витрати додатково компенсуються Клієнтом Бюро на умовах укладеної між Сторонами додаткової угоди до Договору. (п. 3.3 Договору).

Положеннями пункту 5.1 розділу 5 Договору сторонами погоджено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

З Акту надання послуг від 22 серпня 2025 року до Договору про надання професійної правничої допомоги від 11 листопада 2024 року підписаного ОСОБА_1 з однієї сторони та директором адвокатського бюро "Святослава Халабурдіна" з іншої сторони, вбачається, що в рамках правової допомоги за Договором Бюро надало, а Клієнт отримав послуги узгодженої сторонами вартості, а саме: Надання усної консультації з вивченням обставин та документів з метою формування правової позиції щодо стягнення грошових коштів, сплачених за земельну ділянку з кадастровим номером: :01:012:0011, у судовому порядку ; Складання та направлення до суду позовної заяви про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в судовому порядку; складання та направлення до суду додаткових пояснень у справі № 953/10963/24, загальна вартість послуг склала 30 000 грн. Жодних претензій з приводу послуг Бюро та їх вартості Клієнт не має. Порядок оплати правової допомоги врегульовано Договором (а.с. 104 зворот).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пункті 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат.

Разом з тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Аналогічна правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 11.11.2020 у справі 673/1123/15-ц, постанові від 02.09.2020 у справі 329/766/18 та постанові від 16.06.2021 у справі № 640/4126/21.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 відступивши від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

В заяві поданій до суд 27.08.2025 відповідач ОСОБА_2 зазначив що витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 к., є не пропорційними предмету спору, недоцільними та такими, що не відповідає критерію справедливості, такі понесені є непідтвердженим та просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

У своїй постанові від 18.12.2018 у справі №910/4881/18 Верховний Суд виснував правову позицію, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу лише на підставі відповідного клопотання сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 920/653/19.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

З урахуванням складності та категорії справи, обсягу доказів, суд вважає, що складання позовної заяви і додаткових пояснень по справі не потребували від професійного адвоката значних зусиль і витрат часу. Послуги з усного консультування клієнта і вивчення обставин та документів у справі фактично охоплюються послугами зі складання процесуальних документів. Отже, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу заявлений стороною позивача в розмірі 30 000 грн 00 к. є завищеним, не співмірним витраченому часу, обсягу і складності наданих послуг.

Таким чином, враховуючи, що позов ОСОБА_1 задоволено, з урахуванням обсягу та складності наданих позивачці послуг з правничої допомоги протягом розгляду справи, категорії справи, обсягу доказів, поведінку сторони під час розгляду справи, з врахуванням того, що розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, зокрема й за відсутності представника позивача, клопотання відповідача щодо зменшення суми судових витрат, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, суд дійшов до висновку що заявлені стороною судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню з 30 000 грн. 00 к., до 10 000 грн. 00 к., а заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 142, 246, 258, 259, 264, 265, 268, 270, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Заяву представника позивача адвоката Халабурдіна Святослава Володимировича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 к.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Додаткове рішення складено 27.08.2025.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Головуючий: