Справа № 278/3818/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Кравчук Д. В., розглянувши цивільну справу за позовними заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Житомирський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського районного суду Житомирської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Житомирський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 про зняття арешту з будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер майна: 208546. Реєстраційний номер обтяження 2398816, зареєстрований 16.09.2005 16:15:44 за №2398816 реєстратором: Третя житомирська державна нотаріальна контора, 10014, Житомирська область, м. Житомир, вул. Черняховського, 12-а; підстава обтяження: ухвала, бн, 16.09.2005, ВДВС Житомирського РУЮ; заявник третя житомирська ДНК; тип обтяження арешт нерухомого майна.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 21.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №278/3818/23, яка буде розглядатись за правилами загального провадження.

Також ОСОБА_5 звернулась до Житомирського районного суду Житомирської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Житомирський ВДВС у Житомирському районі Житомирської області ЦМУ (м. Київ) та ОСОБА_1 про зняття арешту з будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер майна: 208546. Реєстраційний номер обтяження 2398816, зареєстрований 16.09.2005 16:15:44 за №2398816 реєстратором: Третя житомирська державна нотаріальна контора, 10014, Житомирська область, м. Житомир, вул. Черняховського, 12-а; підстава обтяження: ухвала, бн, 16.09.2005, ВДВС Житомирського РУЮ; Реєстратор: Третя житомирська державна нотаріальна контора; тип обтяження арешт нерухомого майна.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 08.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №278/5547/24, а також визначено, що справа буде розглядатись за правилами загального провадження.

При цьому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 посилались на те, що внаслідок накладення арешту на попереднього власника будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 вони позбавлені можливості оформити спадщину на цей будинок після смерті, відповідно, чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та матері ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , що, в свою чергу, порушує права позивачів та стало підставою для звернення до суду з позовами у даній справі.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 24.02.2025 об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Томашевська Оксана Анатоліївна, до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Житомирський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_4 про зняття арешту з майна (справа №278/3818/23, провадження №2/278/582/25) та цивільну справу за позовною заявою адвоката Томашевської Оксани Анатоліївни, яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Житомирський ВДВС у Житомирському районі Житомирської області ЦМУ (м. Київ) та ОСОБА_1 про зняття арешту з майна (справа №278/5547/24, провадження №2/278/592/25), присвоївши єдиний унікальний номер справи 278/3818/23, провадження №2/278/582/25.

Інші учасники процесу своїм правом на подання письмових відзивів на позовну заяву і пояснень по справі не скористались.

Учасники справи своїх представників для участі в судових засіданнях не направили, що, разом з тим, не перешкоджає її розгляду та прийняттю рішення по суті заявлених вимог.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно матеріали справи, оцінивши всі зібрані докази у їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, суд встановив, що відповідно договору купівлі-продажу від 26.04.2005, укладеного між продавцем - ОСОБА_3 та покупцями - ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Слюсар Л.А. за реєстровим №641, продавець передав у власність покупців в рівних частках (кожному по 1/2 частки) житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

Таким чином, власниками будинку АДРЕСА_1 стали ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_6 і після його смерті відкрилась спадщина за законом на:

- 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частки земельної ділянки № НОМЕР_1 з кадастровим номером :03:002:0005 загальною площею 0,1500 га, яка передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою реалізації права на прийняття спадщини за законом ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщука А.І. з відповідною заявою, проте останнім прийнято постанову від 18.01.2023, якою відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 23).

При цьому, в постанові нотаріуса констатовано, що ОСОБА_1 є дружиною спадкодавця та його спадкоємицею за законом. Також встановлено що вищевказаний житловий будинок та земельна ділянка належать ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в рівних частках на підставі вищевказаного договору купівлі-пролажу. Однак, свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно не може бути видано ОСОБА_1 , оскільки в ході здійснення перевірки майна було сформовано Інформаційну довідку з ДРРП за №320015477 від 12.01.2023, у якій наявні відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: накладено арешт нерухомого майна від 16.09.2005 за реєстраційним номером обтяження: 2398816 на підставі ухвали ВДВС Житомирського РУЮ від 16.09.2005 на житловий будинок АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 , який був продавцем вказаного житлового будинку на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу від 26.04.2005.

Крім того, суд з`ясував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , єдиною спадкоємицею якої є її донька - ОСОБА_5 (а.с. 166).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за законом на:

- 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_1 з кадастровим номером :03:002:0005 загальною площею 0,1500 га, яка передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 у справі №278/3818/23, у якій третьою особою була ОСОБА_4 , ОСОБА_5 дізналась про накладений на вищевказані будинок і земельну ділянку арешт, які порушують її права на оформлення спадщини після смерті матері.

Не погоджуючись з таким накладеним арештом, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовними заявами у даній справі.

У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Аналогічно в статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Окрім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №372/2904/17-ц викладено правову позицію, відповідно до якої право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать право володіння користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Названа норма є спеціальною, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно такої особи. У разі виникнення такого спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у подібних спорах відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №923/255/19, від 21.07.2021 у справі №905/1965/19 (911/225/20), від 04.08.2021 у справі №905/1692/19, від 30.11.2021 у справі №922/3368/20, від 02.02.2022 у справі №922/1474/21, від 26.04.2022 у справі №924/1024/21, від 18.05.2022 у справі №910/21454/17.

Як вже зазначалось в цьому рішенні та встановлено судом, будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2005, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Слюсар Л.А. за реєстровим №641, належав на праві власності ОСОБА_6 і ОСОБА_4 у рівних частках.

При цьому, судом з`ясовано, що ухвалою від 16.09.2005 №2-н-30/05 було накладено арешт на зазначений будинок як забезпечення позову за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 (а.с.167).

На теперішній час ніяких зобов`язань не лишилося, про що свідчить відсутність позовів та будь-яких рішень судів про стягнення боргу тощо. Строки позовної давності минули.

До того ж, відповідно до витягу зі спадкового реєстру №77882897 ОСОБА_7 (стягувач) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 168).

Проте, на даний час арешт на нерухоме майно, накладений Третьою житомирською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали від 16.09.2005 ВДВС Житомирського РУЮ, не знятий, що, в свою чергу, позбавляє ОСОБА_1 та ОСОБА_8 можливості оформити спадщину на вказаний будинок після смерті, відповідно, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 .

В частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2, 3 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підсумувавши все наведене вище у цьому рішенні в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зняття арешту з будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а отже, як наслідок, - для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 76 - 81, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Житомирський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна задовольнити у повному обсязі.

Зняти арешт з будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер майна 208546, реєстраційний номер обтяження 2398816, зареєстрований 16.09.2005 16:15:44 за №2398816 реєстратором: Третя Житомирська державна нотаріальна контора, 10014, Житомирська область, м. Житомир, вул. Черняховського, 12-а; підстава обтяження: ухвала, бн, 16.09.2005, ВДВС Житомирського РУЮ; заявник третя Житомирська ДНК: тип обтяження арешт нерухомого майна.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.08.2025 року.

Суддя О. М. Дубовік