ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 690/22/25
Провадження № 22-ц/821/1120/25
категорія 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: адвокат Герасько Максим Григорович,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 08 квітня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Здоровила В.А. в приміщенні Ватутінського міського суду Черкаської області) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

17 січня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 12.03.2022 ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, підписав паспорт кредиту та підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: 1) Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000, 00 грн. (п.1.2. Договору); 2) Тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; 3) Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); 4) Процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п.1.3 Договору); 5) Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); 6) Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); 7) Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60, 00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору).

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі підпис клієнта із позначкою дати та часу. Використання OTP пароля в якості простого електронного підпису погоджено із відповідачем у анкеті-заяві від 06.11.2021, яка підписана ним власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 01/26, тип Універсальна.

Вказує, що відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 11.12.2024 має заборгованість 79 945, 12 грн, яка складається з наступного: 64 184, 02 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15 761, 10 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг.

На підставі вищевикладеного, банк просив суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.03.2022 у розмірі 79 945, 12 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн.

05.03.2025 представник АТ КБ «Приват Банк» Савіхіна А.М. через систему «Електронний суд» подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за договором №б/н від 12.03.2022 в розмірі 77 690, 79 грн, яка складається з наступного: 64 184, 02 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13 506, 77 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 08 квітня 2025 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 березня 2022 року в розмірі 77 690,79 грн, яка складається з наступного: 64 184, 02 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13 506, 77 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 422 ,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору. Приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про задоволення вимог банку в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

08 травня 2025 року ОСОБА_1 подав через засоби поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 08 квітня 2025 року. зменшивши суму заборгованості , яка підлягає до стягнення з нього на користь банку за кредитним договором з 77 690,79 грн до 28 054,21 грн, вважаючи рішення суду частково незаконним та необгрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не враховано п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який передбачає звільнення військовослужбовців від сплати процентів за користування кредитом та не прийнято до уваги, що він є учасником бойових дій.

Вказує, що на підставі поданих банком документів, встановлено, що останнім допущено порушення вимог п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки він був призваний на військову службу до ЗСУ 24.02.2022, тобто в умовах дії особливого періоду, коли на нього поширюється вказана норма закону, проте, позивач неправомірно здійснював нарахування відсотків за користування кредитними коштами після дати призову відповідача та проводив фактичне списання цих коштів з рахунку останнього.

Вважає дії позивача з нарахування та стягнення процентів під час дії правового режиму мобілізації такими, що суперечать імперативним нормам законодавства та неправомірними. У результаті зазначених дій відповідачу безпідставно було нараховано та стягнуто проценти на загальну суму 36 129,81 грн.

На думку скаржника, ухвалюючи рішення про стягнення з нього на користь позивача заборгованості у розмірі 77 690,79 грн, суд фактично залишив поза увагою ключову обставину безпідставність нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.03.2022 ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт споживчого кредиту (а.с.62-70).

12.03.2022 ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с.59-61) та погодив наступні умови (а.с.47-58):

1) Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000.00 грн. (п.1.2. Договору);

2) Тип кредитної карти: Картка «Універсальна»;

3) Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору);

4) Процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п.1.3 Договору);

5) Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору);

6) Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору);

7) Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору).

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с.47-58) ОСОБА_1 підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі «підпис клієнта» із позначкою дати та часу. Використання OTP пароля в якості простого електронного підпису погоджено із відповідачем у анкеті-заяві від 06.11.2021 (а.с.59-61), яка підписана відповідачем власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України.

На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 01/26, тип - Універсальна, що підтверджується довідкою (а.с.46) та випискою по рахунку (35-44). Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином, згідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29.07.2022, відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.

Із наданої позивачем виписки за договором № б/н за період з 12.03.2022 по 16.12.2024 вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою № НОМЕР_1 , оплачував товари та послуги за допомогою цієї кредитної картки, здійснював перекази, а також частково погашав наявну заборгованість шляхом поповнення кредитної картки та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 11.12.2024 має заборгованість 79 945, 12 грн, яка складається з наступного: 64 184, 02 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15 761, 10 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

За зверненням відповідача ОСОБА_1 , станом на 11.02.2025 банком було зроблено розрахунок заборгованості за договором б/н від 12.03.2022 (а.с.164-166), яка становить 77 690, 79 грн. і складається з наступного: 64 184, 02 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13 506, 77 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується факт укладення між сторонами кредитного договору № б/н від 12.03.2022 року та користування кредитною картою, однак ОСОБА_1 не погоджується із розміром заборгованості, визначеної позивачем, посилаючись на те, що банк при проведенні розрахунку заборгованості не врахував вимоги п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які передбачають звільнення військовослужбовців від сплати процентів за користування кредитом та те, що він є учасником бойових дій.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 перебував на військовій службі під час мобілізації у період з 24.02.2022 по 03.12.2022, що підтверджується копією військового квитка Серії НОМЕР_2 ( т. 1 а.с. 89).

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року, статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.

За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.

Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.

Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18) та у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 (провадження № 61-9565св22).

Таким чином, на відповідача ОСОБА_1 поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом у зазначений період.

При зверненні із даним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.03.2022 надав розрахунок заборгованості та виписку по рахунку боржника.

Згідно розрахунку заборгованості, який було проведено з урахуванням часткового внесення коштів на погашення заборгованості, станом на 11.12.2024 заборгованість за кредитним договором становить 79 945, 12 грн, яка складається з наступного: 64 184, 02 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15 761,10 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Крім того, з виписки по рахунку боржника вбачається, що під час перебування відповідача на військовій службі, банк здійснював списання процентів відповідно до умов кредитного договору.

Водночас, після того, як відповідач 25.01.2025 звернувся до відділення Приват Банку з заявою про перерахунок заборгованості з урахуванням виплачених та нарахованих відсотків, Банк скасував частину процентів позичальника, нарахованих з 12.03.2022 (з моменту укладення договору та під час перебування відповідача на військовій службі) до 03.12.2022 ( моменту звільнення з військової служби) у загальному розмірі 2 254,33 грн ( 01.11.2022 1 762,19 грн та 01.12.2022 492,14 грн), та відповідно подав заяву про зменшення позовних вимог з урахуванням зменшення розміру заборгованості за простроченими відсотками.

Зменшення розміру заборгованості за простроченими відсотками має своє відображення у виписці по рахунку та розрахунку заборгованості, наданих позивачем разом із заявою про зменшення позовних вимог.

Колегія суддів зауважує, що згідно виписки по рахунку за договором № б/н вбачається, що на картковий рахунок відповідача 27.01.2025 банком були повернуті кошти у розмірі 2 254,33 грн, які були списані як відсотки під час перебування відповідача на військовій службі ( т. 1 а.с. 124).

Суд першої інстанції, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.03.2022, врахував, що за зверненням відповідача банком було проведено новий розрахунок заборгованості, а також взявши до уваги досліджені в судовому засіданні докази, дійшов вірного висновку, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 12.03.2022 в розмірі 77 690,79 грн.

Є необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що дії позивача з нарахування та стягнення процентів під час дії правового режиму мобілізації суперечать імперативним нормам законодавства та є неправомірними, призвели до безпідставного нарахування та стягнення із відповідача процентів на загальну суму 36 129,81 грн., оскільки право на звільнення від нарахування процентів під час дії правового режиму мобілізації мають лише мобілізовані позичальники, при цьому, помилкове нарахування банком відсотків у розмірі 2 254,33 грн. було здійснено лише за період перебування відповідача на військовій службі, а в інші періоди - з 04.12.2022 до часу звернення до суду із даним позовом, нарахування відсотків здійснювалось банком у повній відповідності до умов кредитного договору №б/н від 12.03.2022.

Крім того, Закон України « «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»», не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій.

Інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 08 квітня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков