Провадження № 2/161/4168/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 серпня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Опальчук А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.09.2020 було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.04.2020 з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі частини усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У кінці червня 2024 року йому стало відомо, що відповідач почала ухилятися від виконання своїх обов`язків матері, а догляд за сином здійснювали її батьки. Після наведеного, він забрав сина до себе. На даний час ОСОБА_4 проживає з ним, він здійснює за ним догляд та утримує його.

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 11.092024 № 521-5 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 .

Зазначає, що відповідач отримала аліменти на загальну суму 24434,78 грн., які не були спрямовані на забезпечення потреб сина. Крім цього, оскільки син проживає з ним та він одноособово виховує дитину і забезпечує його матеріально, вважає, що стягнення аліментів слід припинити.

Разом з тим, постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10.10.2024 у виконавчому провадженні № 68033585, з нього стягуються аліменти, якими він по факту повинен розпоряджатися в інтересах сина, який з ним проживає та перебуває на його утриманні.

Посилаючись на вищевикладене, просить суд припинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_3 на його користь сплачені за виконавчим провадженням № 68033585 аліменти в розмірі 24434,78 грн. та понесені по справі судові витрати.

Ухвалою судді від 16.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відзиву у встановлений ухвалою строк до суду не надходило.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримували та просили задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Як визначено у ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 10).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.04.2020 ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.02.2020 і до досягнення сином повноліття.

На виконання вищевказаного рішення суду, Першим відділом ДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (м. Лвів) відкрито виконавче провадження № 68033585 у рамках якого з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на загальну суму 24434,78 грн.

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 521-5 від 11.09.2024 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 20).

Із довідки № 34 від 26.05.2025 випливає, що малолітній ОСОБА_4 відвідує КЗ «Луцький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 3». Мати дитини, ОСОБА_3 розлучена з батьком ОСОБА_1 та не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться його перебуванням в закладі, батьківські збори не відвідує. Батько самостійно займається вихованням дитини та самостійно несе всі фінансові витрати сина за перебування в закладі (а.с. 21).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що дитина припинила проживати з матір`ю і почала проживати з батьком та перебуває на його утриманні.

У зв`язку з чим припинення стягнення аліментів на користь відповідача буде сприяти забезпеченню інтересів дитини.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачених аліментів за виконавчим провадженням № 68033585 у розмірі 24434,78 грн., то суд враховує наступне.

Частиною 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судом встановлено, що стягнення аліментів у розмірі 24434,78 грн. позивач здійснив не добровільно, а в примусовому порядку в межах відкритого виконавчого провадження № 68033585 на виконання рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.04.2020, яке набрало законної сили, а отже, відсутні правові підстави для можливості повернення цих коштів платнику аліментів.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, на підставі ч.ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76-77, 79, 80-81, 89, 258, 259, 263, 265, 280-282, 354, 445 ЦПК України, ст. ст. 7, 18, 141, 150, 180-181, 188, 192, 197, 273 СК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призначені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2020 року в справі № 161/1855/20 в розмірі частини усіх видів доходу, але не більше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта