Справа № 464/4464/25
пр.№ 2-н/464/1310/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2025 м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Горбань О.Ю., розглянувши заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Соловей» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги, -

в с т а н о в и в:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Соловей» звернулось до суду про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території у розмірі 6188,43 грн, інфляційні нарахування у розмірі 565,19 грн, 3% річних у розмірі 133,10 грн, 302,80 грн судових витрат по сплаті судового збору, а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Оглянувши матеріали заяви, приходжу до такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, наказного провадження.

За ч. 3 цієї статті наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення (постанова Пленуму ВССУ № 14 від 23.12.2011 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження»).

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України судом скеровувався запит в ГУ ДМС України у Львівській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання боржника.

Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про зареєстроване місце проживання ГУ ДМС України у Львівській області боржник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, стягувач окрім стягнення основної суми заборгованості, інфляційних витрат, 3% річних, судового збору, просив суд стягнути з боржника на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Дослідивши матеріали заяви в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

За приписами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом положень ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України указаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На відміну від витрат по сплаті судового збору, розмір якого визначається Законом України «Про судовий збір», розмір витрат на правничу допомогу не є фіксованим, а питання про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідно до положень ст. 137 ЦПК України вирішується з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги, а також заперечень іншої сторони щодо наявності підстав та розміру таких витрат. Відтак, при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд має забезпечити реалізацію сторонами дотримання принципу змагальності.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява подана в порядку наказного провадження.

При розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 ЦПК України).

Крім того, зі змісту ч.5 ст. 137 ЦПК України вбачається, що суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витратна правничу допомогу.

Отже, питання щодо стягнення судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу адвоката, не є безспірним, також і з огляду на наявність у боржника права оспорювати суму заявлених стягувачем витрат на правничу допомогу.

Водночас, принципом розгляду справи в наказному провадженні є суто безспірне вирішення справи, а тому підстави для розподілу судових витрат, а саме правничої допомоги, у даному випадку відсутні.

Крім того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, та за правилами наказного провадження стягувач в справі буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 167 ЦПК України розгляд заяв про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника, що позбавляє останнього можливості подати заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу або клопотання про зменшення таких витрат.

З огляду на викладене, відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18, про те, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника на користь стягувача витрат на правничу допомогу адвоката.

Крім цього суд, зауважує, що матеріалів заяви про видачу судового наказу, заявником не додано доказів того, що такий отримав правничу допомогу саме адвоката.

Керуючись ст. 160, 165, 259, 260 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

відмовити у видачі судового наказу за заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Соловей» про видачу судового наказу в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.Ю.Горбань