Справа №463/7143/19
Провадження №6/463/81/25
УХВАЛА

судового засідання

08 серпня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря с/з Козак О.В.,

розглянувши подання державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дробного Андрія Мар`яновича (ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса м.Львів, проспект Чорновола,39, ), заінтересована особа: ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про примусове проникнення до житла боржника,

ВСТАНОВИВ:

державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дробний А.М. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника.

Просить суд: надати дозвіл старшому державному виконавцю Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дробному Андрію Мар`яновичу на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_3 , для проведення виконавчих дій.

Подання мотивує тим, що на виконанні у Личаківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №463/7143/19 виданого Личаківським районним судом міста Львова про : «Витребувати від Громадянки Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) (Відома поштова адреса: Об`єднане Королівство Великобританії та АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (Адреса реєстрації: АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_2 ) об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01)».

09.04.2025 року державним виконавцем керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та скеровано сторонам виконавчого провадження.

09.04.2025 року державним виконавцем керуючись статтею 42 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

09.04.2025 року державним виконавцем керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Оскільки в п.2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2025 року зазначено про необхідність боржнику виконати вимоги рішення суду 01.05.2025 року 0 15-00 год. за адресою місто Львів, вулиця Генерала Тарнавського, 22/5а, а також попереджаю стягувача про повернення йому виконавчого документа на підставі пункту 4 частини першої статті 37 Закону, якщо він не з`явиться на виконання без поважних причин.

01.05.2025 року 0 15-00 год. державним виконавцем, з метою виконання вимог виконавчого документа, здійснено вихід за адресою місто Львів, вулиця Генерала Тарнавського, 22/5а та за участі представника стягувача складено акт державного виконавця про те, що вимоги виконавчого документа не виконано.

Станом на 07.08.2025 року відомості про виконання вимог виконавчого документа боржником у державного виконавця відсутні.

А тому враховуючи наведене, оскільки виконати вимоги виконавчого документа без примусового проникнення до квартири АДРЕСА_3 не видається можливим, державний виконавець звернувся до суду з відповідним поданням, яке просить задовольнити.

Частиною 2 статті 439 ЦПК України, яка врегульовує порядок вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи передбачено, що суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

До судового засідання державний виконавець подав заяву про розгляд подання у його відсутності, подання підтримує та просить задовольнити.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у Личаківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №463/7143/19 виданого Личаківським районним судом міста Львова про : «Витребувати від Громадянки Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) (Відома поштова адреса: Об`єднане Королівство Великобританії та АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (Адреса реєстрації: АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_2 ) об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01)».

09.04.2025 року державним виконавцем керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та скеровано сторонам виконавчого провадження.

09.04.2025 року державним виконавцем керуючись статтею 42 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

09.04.2025 року державним виконавцем керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

01.05.2025 року 0 15-00 год. державним виконавцем, з метою виконання вимог виконавчого документа, здійснено вихід за адресою місто Львів, вулиця Генерала Тарнавського, 22/5а та за участі представника стягувача складено акт державного виконавця про те, що вимоги виконавчого документа не виконано.

Станом на 07.08.2025 року відомості про виконання вимог виконавчого документа боржником у державного виконавця відсутні, а тому виконавець звернувся до суду з відповідним поданням.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження " визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження " виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження " копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Статтею 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Відповідно до рішення Конституційного суду України N 4-рп/2011 від 31.05.2011 року конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Таким чином, обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Виконавцем не надано доказів про обізнаність боржника з відкриттям щодо нього виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що подання є необґрунтованим, тому в задоволенні подання слід відмовити.

Окрім того, за змістом наведених правових норм примусове проникнення до житла - це крайній захід, якому повинні передувати всі інші, передбачені законодавством дії щодо виконання рішення суду.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Відомостей про отримання боржником вимог державного виконавця, як і власне постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали подання не містять. Серед наданих разом з поданням копій матеріалів виконавчого провадження містяться квитанції поштового відправлення, які суд оцінює критично як доказ підтвердження факту їх отримання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу на те, що з подання та доданих до нього документів не вбачається, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, виклики приватного виконавця і що боржник, будучи обізнаним про наявність виконавчого провадження, добровільно не надав доступу до житла.

Суд враховує, що примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайнім засобом для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконання рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване.

Це вказує про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі N 757/41727/19.

Таких доказів державним виконавцем суду не надано.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Аналіз положень Закону України Про виконавче провадження та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Подібний висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного у складі Верховного Суду від 01 листопада 2019 року у справі № К/9901/735/17 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 761/37339/19 (провадження № 61-4115св20).

Відповідно до статті 439 ЦПК України, вирішення питання про примусове проникнення до житла віднесено до компетенції суду. Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Відповідні правові висновки узгоджуються з висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/41727/19-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 761/37339/19 (провадження № 61-4115св20).

Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 02.12.2010 року у справі «Ратушна проти України» зазначив, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При цьому, як встановлено судом із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень представником боржника ОСОБА_3 - адвокатом Пащуком Артемом Ігоровичем оскаржено в касаційному порядку рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 лютого 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року. Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року відкрито касаційне провадження.

Враховуючи вищенаведені висновки, суд вважає, що у задоволенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника слід відмовити.

Керуючись ст. 18,19,22 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 439 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дробного Андрія Мар`яновича (ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса м.Львів, проспект Чорновола,39, ), заінтересована особа: ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про примусове проникнення до житла боржника, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Білоус Ю. Б.