ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4968/25 Справа № 204/8727/24 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Коляді Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Дніпровська міська рада про зобов`язання змінити умови договору найму житлового приміщення, визнання права на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2024 року позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою, в якій просили визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на користування неприватизованим житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_1 наймачем неприватизованого житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 за договором найму житла.

Позов мотивовано тим, що рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська по справі № 204/16815/23 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування - житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська по справі № 204/16815/23 набрало законної сили. Позивачі подали заяву до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . 30 липня 2024 року Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради надав відповідь на розгляд заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У відповіді була надана відмова у надані дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради надав перелік недоліків, які є у заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Позивачі не погоджуються з рішенням Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради.

Оскільки рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська по справі № 204/16815/23 набрало законної сили, визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . Враховуючи наявність рішення суду, Позивач-1 та Позивач-2 мають усі права, щодо укладення договору найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Крім того, Позивач-1 та Позивач-2 сплачують усі витрати за комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території в повному обсязі. 23 квітня 2019 року Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ухвалено рішення № 389 «Про затвердження Порядку надання виконавчим комітетом Дніпровської міської ради дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення». Порядок регламентує питання надання Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради дозволу наймодавцю - житлово-експлуатаційній організації, на балансі якої перебуває житловий фонд комунальної власності територіальної громади міста, на зміну умов договору займу займаного неприватизованого жилого приміщення. Надання дозволу на зміну умов договору здійснюється шляхом прийняття виконавчим комітетом відповідного рішення. Позивач-1 та Позивач-2 у відповідності до частини першої та другої статті 106 ЖК та Порядку надання виконавчим комітетом Дніпровської міської ради дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення», який затверджений рішенням №389 Виконавчого комітету Дніпровської міської ради звернувся до Відповідача із нотаріально засвідченою заявою про надання дозволу на заміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення за адресою: за адресою: АДРЕСА_2 . Листом від 30 липня 2024 року за № 3/16-3890 Відповідач відмовив Позивачу-1 та Позивачу-2 у наданні дозволу на заміну умов договору найму займаного неприватизованого житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Відмова відповідача мотивована тим, що позивачем не надано документ який підтверджує, його родинні стосунки з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 яка є останнім наймачем житлового приміщення. Відсутні документи, що підтверджують особу та громадянства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак дані твердження підтверджуються рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі 204/16815/23. Основним наймачем квартири був ОСОБА_5 , якому ОЖКП «Південне» виділили квартиру АДРЕСА_1 . Разом з ним у квартирі проживали його дружина ОСОБА_2 , його дочка ОСОБА_3 та його син ОСОБА_1 . В подальшому після смерті батька ОСОБА_3 переоформила на себе договір найму житлового приміщення та приписала свою дочку ОСОБА_4 . З моменту набрання законної сили рішення Красногвардійського районного суду місті Дніпропетровська по справі № 204/16815/23 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили право на користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 . Таким чином, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради повинен змінити умови договору найму житлового приміщення, визнати право на користування житловим приміщенням за Позивачем -1 та Позивачем -2. Таким чином, оскільки наймач квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 , 03 вересня 2021 року та 30 серпня 2021 року та в спірній квартирі залишилися проживати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому враховуючи тривалість проживання позивачів у зазначеній квартирі, сумлінне користування позивачами зазначеним приміщенням, просять суд визначити позивачів наймачами житлового приміщення, квартиру АДРЕСА_1 та зміни договору найму на вказану квартиру.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що заявлені позивачами вимоги про визнання ОСОБА_1 наймачем квартири є неефективним способом захисту, так як не захистить житлові права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2024 року по справі №204/16815/23 визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 звернувся до Департаменту житлового господарства ДМР із заявою про надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Листом від 30 липня 2024 року №3/16-3890 Департамент житлового господарства ДМР повідомив ОСОБА_1 , що департамент не має правових підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету ДМР про зміну умов договору найму, оскільки наданий ним пакет документів має недоліки.

Позивачі просили визнати їх право на користування неприватизованим житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_1 наймачем за договором найму житла.

У позові посилаються на те, що ОЖКП «Південне» виділили квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6 . В квартирі проживали відповідний квартиронаймач ОСОБА_5 , його дружина ОСОБА_2 , та його діти донька ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . В подальшому донька зареєструвала онуку ОСОБА_4 .

Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ухвалено рішення «Про затвердження порядку надання виконавчим комітетом Дніпровської міської ради дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого приміщення».

Цей Порядок регламентує питання надання виконавчим комітетом Дніпровської міської ради дозволу наймодавцю - житлово-експлуатаційній організації, на балансі якої перебуває житловий фонд комунальної власності територіальної громади міста, на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення.

Відповідно до указаного рішення, надання дозволу на зміну умов договору найму здійснюється на підставі пакета документів:

-заява на ім`я міського голови від громадянина, на ім`я якого планується зміна договору, з проханням про зміну умов договору найму зі згодою всіх зареєстрованих повнолітніх членів його родини, чиї підписи засвідчені керівником підприємства з обслуговування житла, за формою згідно з додатком до цього Порядку;

-копія ордера на жиле приміщення або такі документи: копія договору найму, укладеного на ім`я попереднього квартиронаймача; копія попереднього рішення виконавчого комітету про зміну умов договору найму; постанова адміністрації підприємства; архівна довідка бюро обміну;

-копія картки попереднього квартиронаймача або витяг за формою з особистого рахунка на ім`я попереднього квартиронаймача;

-довідка з місця реєстрації наймача та членів його родини;

-інформація про місце перебування осіб, які раніше були зареєстровані у приміщенні та зняті з реєстрації;

-належним чином засвідчені копії документів, які посвідчують особу зареєстрованих членів родини; документів, що підтверджують родинні стосунки між зареєстрованими та вибулими особами; свідоцтво про смерть осіб, які раніше мешкали у квартирі та померли;

-план (викопіювання) жилого приміщення;

-в окремих випадках Департамент може витребувати додаткові документи, які не передбачені цим Порядком.

На підставі повного пакета документів, у разі відсутності заперечень, Департамент формує пропозиції на міського голову щодо підготовки рішення виконавчого комітету про надання дозволу на зміну умов Договору.

Надання дозволу на зміну умов Договору здійснюється шляхом прийняття виконавчим комітетом відповідного рішення.

В роз`ясненні ОСОБА_7 Департаментом житлового господарства ДМР 30 липня 2024 року зазначено, що відповідач повинен представити ряд документів (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачами вимоги про визнання ОСОБА_1 наймачем квартири є неефективним способом захисту, так як не захистить житлові права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої, третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частинами першою та другою статті 61 ЖК України закріплено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно з положеннями статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до частин першої, другої статті 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, у розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають у квартирі разом з наймачем.

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, й інші обставини справи, що мають значення для справи, зокрема, чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Частиною другою статті 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо із жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги про те, що враховуючи наявність рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська по справі №204/16815/23, яке набрало законної, ОСОБА_1 має усі права, щодо укладення договору найму жилого приміщення замість попереднього наймача, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки ОСОБА_1 було відмовлено у підготовці проекту рішення виконавчого комітету ДМР про зміну умов договору найму, оскільки наданий ним пакет документів має недоліки та надано чіткий перелік документів, який треба подати для здійснення такої реєстрації.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Суд не може підміняти орган, рішення чи бездіяльність якого оскаржується, давати вказівки, що б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні органи, перевіряє, чи відповідають рішення таких органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачами обрано неефективний спосіб захисту.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 19 серпня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 21 серпня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова