Справа № 214/4993/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 липня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконною відмову у наданні відповіді та про витребування відповіді, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - Відповідач) щодо ненадання (надання неповної) інформації за запитами від 26.01.2024 року та 07.03.2024 року, як порушення норм законодавства України та зобов`язати Відповідача надати повну інформацію, що запитувалась згідно інформаційних запитів, у встановлений законом десятиденний строк, а саме: 1) з яких правових підстав Відповідачем була отримана його дебіторська заборгованість у розмірі 904 грн. 59 коп. від АТ «Криворіжгаз»; 2) надати письмову форму договору постачання природного газу між заявником та Відповідачем від 01.11.2015 року; 3) надати копію заяви-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до Договору, встановленого Постановою від 30.09.2015 року №2500; 4) який граничний строк встановлений на перевірку лічильника газу, після припинення дії договору постачання та яким законом це передбачено; 5) якими законодавчими актами керувався Відповідач при наданні доручення АТ «Криворіжгаз» на перевірку лічильника газу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.09.2022 року по справі №214/995/22 позивач визнаний споживачем природного газу постачальника Відповідача, на підставі положень Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП 30 вересня 2015 року №2500. Так, 26 січня 2024 року позивач звернувся до Відповідача зі запитом про надання наступної інформації: 1) чи має Відповідач відношення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 2) яке відношення має Відповідач до Кодексу ГТС, якщо він не займається транспортуванням газу; 3) з яких правових підстав Відповідачем була отримана дебіторська заборгованість позивача у розмірі 904 грн. 59 коп. від АТ «Криворіжгаз» та чому вона одразу не була повернута позивачу; 4) надати копії документів, які підтверджують надсилання та отримання позивачем заяви-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до Договору та копії документів, що підтверджують акцептування позивачем приєднання до умов Договору. 26 лютого 2024 року за вих. №497-Лв-394-0224 Відповідачем, в порушення вимог законодавства України, була надана неповна відповідь на питання, зазначені у заяві-запиті від 26.01.2024 року. Так, 07 березня 2024 року позивач знову звернувся до Відповідача із заявою-запитом про надання наступної інформації, у доступі до якої 26 лютого 2024 року йому було відмовлено: 1) з яких правових підстав Відповідачем була отримана його дебіторська заборгованість у розмірі 904 грн. 59 коп. від АТ «Криворіжгаз»; 2) надати письмову форму договору постачання природного газу між заявником та Відповідачем від 01.11.2015 року; 3) надати копію заяви-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до Договору, встановленого Постановою від 30.09.2015 року №2500; 4) який граничний строк встановлений на перевірку лічильника газу, після припинення дії договору постачання та яким законом це передбачено; 5) якими законодавчими актами керувався Відповідач при наданні доручення АТ «Криворіжгаз» на перевірку лічильника газу. 27 березня 2024 року за вих. №497-Сл-852-0324 Відповідачем, знову, в порушення вимог законодавства України, була надана відповідь на питання, зазначені у заяві-запиті від 26.01.2024 року не по суті запиту, що вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Таким, чином, у зв`язку з викладеним позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.06.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву.

Так, матеріали справи містять письмовий відзив на позов, згідно з яким представник просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що позивачем не доведено належними доказами законність позовних вимог саме до Відповідача, при цьому дії Відповідача до моменту розірвання договору із позивачем щодо газопостачання, нарахування за спожитий природний газ за адресою позивача є законними та обґрунтованими, а розгляд його звернень здійснювався з дотриманням діючих норм законодавства України.

Позивач, у свою чергу, надав до суду письмові дебати, в яких виклав свої доводи щодо обґрунтованості заявлених ним позовних вимог.

Будь-які інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач 26 січня 2024 року звернувся до Відповідача зі заявою про надання роз`яснення щодо наступних питань: 1) чи має Відповідач відношення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 2) яке відношення має Відповідач до Кодексу ГТС, якщо він не займається транспортуванням газу; 3) з яких правових підстав Відповідачем була отримана дебіторська заборгованість позивача у розмірі 904 грн. 59 коп. від АТ «Криворіжгаз» та чому вона одразу не була повернута позивачу; 4) надати копії документів, які підтверджують надсилання та отримання позивачем заяви-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до Договору та копії документів, що підтверджують акцептування позивачем приєднання до умов Договору.

26 лютого 2024 року за вих. №497-Лв-394-0224 Відповідачем щодо розгляду звернення позивача від 26.01.2024 року була надана відповідь, однак без конкретизації по кожному питанню окремо, між тим із переважним цитуванням положень законодавства України та зауваженням того, що інформація щодо організації відносин та правового регулювання відносин споживача природного газу та постачальника природного газу надавалась позивачу також під час судового розгляду цивільної справи №214/3113/22 за його позовом до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та АТ «Киворіжгаз» про захист прав споживача та іншої цивільної справи №214/995/22 за позовом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» до позивача у цій справі про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, рішення за якими набрали законної сили.

Так, за результатами отримання та ознайомлення з наданою відповіддю, позивач не погодився з її змістом та 07 березня 2024 року знову звернувся до Відповідача із заявою про надання відповіді на наступне: 1) з яких правових підстав Відповідачем була отримана його дебіторська заборгованість у розмірі 904 грн. 59 коп. від АТ «Криворіжгаз»; 2) надати письмову форму договору постачання природного газу між заявником та Відповідачем від 01.11.2015 року; 3) надати копію заяви-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до Договору, встановленого Постановою від 30.09.2015 року №2500; 4) який граничний строк встановлений на перевірку лічильника газу, після припинення дії договору постачання та яким законом це передбачено; 5) якими законодавчими актами керувався Відповідач при наданні доручення АТ «Криворіжгаз» на перевірку лічильника газу.

Так, 27 березня 2024 року за вих. №497-Сл-852-0324 Відповідачем була надана позивачу відповідь на його запит від 07.03.2024 року, згідно якої Відповідачем була надана відповідь також без конкретизації по кожному питанню окремо та, яка містила в собі переважно цитування положень законодавства України.

Відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до змісту ст. 11 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права на звернення регулює Закон України «Про звернення громадян».

Стаття 1 Закону України «Про звернення громадян» визначає, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Згідно із ст. 15 цього Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

За змістом ч. 1 ст. 5, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно абз. 7 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення

Термін розгляду звернень громадян врегульовано ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», згідно ч. 1, 2 якої звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що органи, до яких направлені звернення, зобов`язані об`єктивно і своєчасно їх розглядати, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їхнє виконання, повідомляти осіб про наслідки розгляду заяв.

Також Законом України «По звернення громадян» встановлено обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду з доведенням змісту відповіді до заявника.

Отже, зважаючи на законодавчо встановлений обов`язок органу, до якого направлене звернення, щодо своєчасного розгляду та надіслання заявнику у письмовій формі результатів розгляду звернення, орган вважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку.

У спірних правовідносинах обов`язок повідомляти громадян про наслідки розгляду їхніх звернень має підтверджуватися доказами, що свідчать про надсилання (вручення) відповіді на звернення на адресу заявника (заявнику).

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.09.2019 року у справі №826/11164/16.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що він 26 січня 2024 року та 07 березня 2024 року звертався до Відповідача зі зверненнями, на які 26 лютого 2024 року та 27 березня 2024 року Відповідачем були надані відповіді, однак такі були неповними та необґрунтованими, а тому позивач вважає, що відповідь на свої звернення так і не отримав.

Отже, дослідивши надані позивачем заяви, проаналізувавши в сукупності їх зміст та зміст отриманих на них відповідей, суд зазначає, що Відповідачем було надано відповіді на заяви позивача в межах встановленого законом строку, однак такі не містять чітких та конкретних відповідей на поставлені питання чи обґрунтованої відмови від надання відповідної відповіді стосовно якогось питання чи неможливості надання такої відповіді з посиланням на відповідні положення законодавства України.

Так, у зв`язку з викладеним, суд уважає, що надані Відповідачем відповіді є неповними та не чіткими стосовно кожного окремо поставленого позивачем питання, а відтак, Відповідач у спірних правовідносинах допустив порушення вказаних вище вимог чинного законодавства та не діяв у вказаній частині на підставі, у межах повноважень і спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, оскільки Відповідач, маючи відповідний обов`язок щодо всебічного, повного розгляду звернень позивача та надання відповіді на усі поставлені питання, не здійснив указаних дій, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Відповідача повторно розглянути звернення позивача від 26.01.2024 року та від 07.03.2024 року, надавши повну інформацію по кожному окремо поставленому питанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» повторно розглянути звернення позивача від 26.01.2024 року та від 07.03.2024 року, надавши повну інформацію по кожному окремо поставленому питанню.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.