Справа № 333/77/25
Провадження № 2/333/1588/25
04 серпня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя в складі головуючого судді Михайлової А.В., за участю секретаря Панченко К.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Олена Володимирівна, до товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМАРІУС» про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за використані дні відпустки при звільненні,
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Олена Володимирівна звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМАРІУС» заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за використані дні відпустки при звільненні.
Відповідний запис внесено відповідачем до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , заповненою 01.12.2006 на ім`я позивача (запис № 29).
Перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, останній неодноразово здійснював порушення строків виплати заробітної плати. Зокрема, у грудні місяці 2024 року відповідачем було здійснено лише виплату позивачу заробітної плати за жовтень 2024 року, а саме 05.12.2024 - за першу половину жовтня 2024 року (1 747,65 грн.) та 09.12.2024 за другу половину жовтня 2024 року (10 273,74 грн.).
До матеріалів справи позивачем додано роздруківку виписки по картковому рахунку ГУ з обслуговування клієнтів АТ «Ощадбанк».
При цьому, станом на 09.12.2024 (дата останньої виплати заробітної плати) відповідачем позивачу не виплачена заробітна плата за першу, другу половину листопада.
У зв`язку з неодноразовим грубим порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного та у повному обсязі проведенні виплати заробітної плати за фактично відпрацьований позивачем час, позивачем було прийнято рішення про звільнення.
07 березня 2025 року позивач був звільнений за угодою сторін на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України.
У порушення норм чинного законодавства України, відповідач у день звільнення позивача, а це 07.03.2025 не видав йому письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні та не провів остаточний розрахунок належних до виплати коштів (заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку тощо).
З метою захисту прав та законних інтересів позивача, 12.03.2025 адвокат останнього звернувся до відповідача з адвокатським запитом № 1203/25 про надання письмового повідомлення про нараховані та виплачені позивачу суми при звільненні.
Отримавши вказаний адвокатський запит від 12.03.2025 № 1203/25, відповідач відповіді на нього не надав, на дату звернення позивача до суду з позовною заявою письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні не надав та остаточного розрахунку належних до виплати коштів не здійснив.
Згідно інформації наданої Пенсійним фондом України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, яка міститься в мобільному додатку «ДІЯ» форми ОК-7 відповідачем подано звітність відповідно до якої останнім позивачу нарахований наступний розмір заробітної плати:
- за листопад 2024 року 14 070,02 грн.
- за грудень 2024 року 15 072,52 грн.
- за січень 2025 року 16 405,43 грн.
- за лютий 2025 року 14 744,64 грн.
- за березень 2025 року - 2 869,02 грн.
Загальний розмір заборгованості відповідача зі сплати заробітної плати, яка нарахована відповідачем, але фактично не виплачена позивачу склав 63 161,63 грн.
Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України у разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до змісту Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 №13 не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Відповідач своєчасно не провів розрахунку із позивачем при звільненні, середній заробіток за час затримки заробітної плати за шість місяців з дня звільнення - 31.05.2024 року становить 32 557,53 грн., виходячи з наступного розрахунку: (3600,00 грн. (заробітна плата за березень 2024 року) + 4050,00 грн. (заробітна плата за квітень 2024 року)) : (21 (кількість фактично відпрацьованих днів у березні 2024 року) + 22 (кількість фактично відпрацьованих днів у квітні 2024 року) х 183 дні затримки (шість місяців з дня звільнення).
Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Згідно наказу № 85/ОС (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 07.03.2025 відповідачем позивачу підлягала виплаті компенсації за 6 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки.
Враховуючи відомості, наведені у Довідці форми ОК-7, сума середньої заробітної плати для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки становить 478,17 грн.
Таким чином, належна до виплати позивачу компенсація за 6 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки становить 2 869,02 грн. (478,17 грн. х 6 к.д.).
З урахуванням викладеного, оскільки відповідач без належних правових підстав не виконав вимоги статті 116 КЗпП України, а саме не здійснив повного розрахунку з позивачем у день звільнення і до дати звернення останнього до суду з позовом позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 63 161,63 грн., грошову компенсацію за невикористані 6 календарних днів щорічної відпустки у розмірі 2 869,02 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначене судове засідання.
Представником позивача через «Електронний суд» 03.06.2025 подано заяву про збільшення позовних вимог позивача до відповідача (в частині збільшення заборгованості по заробітній платі).
Представник позивача належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, разом з тим від позивача та його представника адвоката Бойко О.В. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримують в повному обсязі, просить задовольнити.
Відповідач в судове засідання неодноразово не з`являвся, причини неявки суду не відомі.
Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причина неявки в судові засідання не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позов не подав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Відповідний запис внесено відповідачем до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , заповненою 01.12.2006 на ім`я позивача (запис № 29).
Перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, останній неодноразово здійснював порушення строків виплати заробітної плати. Зокрема, у грудні місяці 2024 року відповідачем було здійснено лише виплату позивачу заробітної плати за жовтень 2024 року, а саме 05.12.2024 - за першу половину жовтня 2024 року (1 747,65 грн.) та 09.12.2024 за другу половину жовтня 2024 року (10 273,74 грн.). Про що свідчить роздруківка виписки по картковому рахунку ГУ з обслуговування клієнтів АТ «Ощадбанк».
Також судом встановлено, що станом на 09.12.2024 (дата останньої виплати заробітної плати) відповідачем позивачу не виплачена заробітна плата за першу, другу половину листопада.
07 березня 2025 року позивач був звільнений за угодою сторін на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України.
Відповідно до ст. 15,16 ЦК України, ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
За вимогами частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
У відповідності до частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.
Згідно із ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Системний аналіз цих норм дає підстави для висновку про те, що всі суми, належні до сплати працівникові (Позивачу), мають бути виплачені роботодавцем (Відповідачем) у день його звільнення, тобто 07.03.2025.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2023 року у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) вирішуючи спір про наявність обов`язку сплатити нараховану, але невиплачену заробітну плату, звертає увагу на зміст поняття заробітної плати, який узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога, тощо).
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
У порушення норм чинного законодавства України, відповідач у день звільнення позивача, а це 07.03.2025 не видав йому письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні та не провів остаточний розрахунок належних до виплати коштів (заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку тощо).
З метою захисту прав та законних інтересів позивача, 12.03.2025 його адвокат Бойко О.В. звернувся до відповідача з адвокатським запитом № 1203/25 про надання письмового повідомлення про нараховані та виплачені позивачу суми при звільненні, відповідач відповіді на адвокатський запит від 12.03.2025 № 1203/25 не надав, на дату звернення позивача до суду з позовною заявою письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні не надав та остаточного розрахунку належних до виплати коштів не здійснив. Відповідач доказів на спростування цих фактів до суду під час розгляду справи не надав.
Згідно інформації наданої Пенсійним фондом України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, яка міститься в мобільному додатку «ДІЯ» форми ОК-7 відповідачем подано звітність відповідно до якої останнім позивачу нарахований наступний розмір заробітної плати:
- за листопад 2024 року 14 070,02 грн.
- за грудень 2024 року 15 072,52 грн.
- за січень 2025 року 16 405,43 грн.
- за лютий 2025 року 14 744,64 грн.
- за березень 2025 року - 2 869,02 грн.
Загальний розмір заборгованості відповідача зі сплати заробітної плати, яка нарахована відповідачем, але фактично не виплачена позивачу склав 63 161,63 грн.
Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Згідно наказу № 85/ОС (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 07.03.2025 відповідачем позивачу підлягає виплата компенсації за 6 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки.
Відповідно до положень пункту 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року. № 100 (надалі Порядок) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
Враховуючи відомості, наведені у Довідці форми ОК-7 обчислення середньої заробітної плати для компенсації за невикористані відпустки здійснено наступним чином: поділено сумарний заробіток за останні перед наданням відпустки (звільненням) 12 місяців (12 846.29 грн + 11 099.01 грн + 12 142.69 грн+ 17 823.00 грн + 15 796.15 грн. + 15 578.84 грн. + 13 831.39 грн. + 15 121.24 грн. + 14 070.02 грн. + 15 072.52 грн. + 16 405.43 грн. + 14 744.64 грн. = 174 531.22 грн) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду (31 + 30 + 31 + 30 + 31 + 31 + 30 + 31 + 30 + 31 + 31 + 28 = 365 днів).
Сума середньої заробітної плати для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки становить 478,17 грн.
Таким чином, належна до виплати позивачу компенсація за 6 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки склала 2 869,02 грн. (478,17 грн. х 6 к.д.).
З`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони перебували в трудових правовідносинах, 07.03.2025 позивач був звільнений з підприємства відповідача за угодою сторін, але в порушення вимог ст.47, 116 КЗпП України, відповідач в день звільнення позивача і по день ухвалення даного рішення не здійснив з ним повного розрахунку.
Заборгованість по заробітній платі у розмірі 63 161,63 грн, а також компенсація за 6 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки у розмірі 2 869,02 грн. не виплачена, у зв`язку з чим позивач в межах строку, передбаченого ч.2 ст.233 КЗпП України, звернувся до суду із вказаним позовом.
При цьому, суд враховує, що відповідач обґрунтованих заперечень проти позову не подав, в судове засідання представник відповідача не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував.
На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач повного розрахунку з позивачем не здійснив, у день звільнення позивача належних працівникові сум, що належать йому при звільненні, не виплатив, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю.
На підставі п.2 ч.1ст.430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати у тому числі компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, судовий збір у розмірі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 47, 116, 233 КЗпП України, ст. 15, 16 ЦК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282, 430ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМАРІУС» про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за використані дні відпустки при звільненні - задовольнити
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію заочного рішення направити сторонам, які не з`явились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлено ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення в силі за результатами розгляду справи.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРІМАРІУС», , місцезнаходження: 49001, м. Дніпро, вул. Грушевського Михайла, буд.11.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В. Михайлова