Провадження № 2/761/1805/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., при секретарі Каніковському Б.А., за участі позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Ткачук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання спадкоємцем та визнання права на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулася позивачка з позовною заявою до відповідача згідно з якою просила визнати ОСОБА_1 спадкоємицею ОСОБА_2 та визнати за нею право власності в порядку спадкування на належну ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 19.06.2023 р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського округу Лахно Ю.В. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки між нею та ОСОБА_2 не просліджується факту родинних відносин.

У зв`язку із чим позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання її спадкоємицею за законом четвертої черги та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_2

22.12.2023 року до суду надійшла зазначена цивільна справа та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2023 року була передана до провадження судді Макаренко І.О.

Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-1232 від 18.04.2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2025 року в провадження судді Матвєєвої Ю.О. надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення права власності.

Ухвалою суду від 22.04.2025 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

13.06.2025 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому просили відмовити в повному обсязі у зв`язку із недоведеністю позивачем факту постійного проживання з померлим ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 17.06.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, у наданому суду відзиві зазначив розглядати справу без їхньої участі.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.05.1980 року.

З 2000 року мати позивачки почала проживати цивільним шлюбом з ОСОБА_2 .

29 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 29.06.2007 року.

Як зазначила позивачка у своїх позовних вимогах, весь цей час вони проживали разом, а саме її матір з вітчимом та позивачка разом зі своїм чоловіком у квартирі її матері за адресою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 05 червня 2023 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 08 жовтня 1996 року Радянською районною державною адміністрацією № 14394 від 08 жовтня 1996 року.

За життя ОСОБА_2 не змінював місце своєї реєстрації і був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно заяви позивачки від 19.06.2023 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. була зведена спадкова справа № 10/2023 номер в спадковому реєстрі № 70805194.

Листом № 101/02-14 від 11.09.2023 року приватним нотаріусом Лахно Ю.В. було повідомлено позивача про необхідність надати документи, які підтверджують родинні відносини з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 або звернутися до суду для встановлення даного факту.

Згідно ч.1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені в статті 1219 ЦК України (ст.1218 ЦК України).

За правилами ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Статтею третьою Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом норми ст.1268 ЦК України порядок спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкритя спадщини.

Відповідно до ч.3, 4 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 30 вересня 2019 року у справі № 554/14633/15-ц, від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц.

За положеннями ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем необхідно надати докази спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто наявності спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 з 2000 року до дня смерті останнього 05 червня 2023 року позивач надала копії квитанції про оплату комунальних послуг, документи щодо організації поховання та договори оренди квартири.

Документи щодо організації та проведення поховання ОСОБА_2 не є доказами спільного проживання, спільного побуту та наявності взаємних прав та обов`язків у позивача та спадкодавця, оскільки з огляду на те, що останній не мав родини та дітей, які б могли взяти на себе організацію процесу, цілком логічно, що цим займалась стороння особа, якою могла бути не тільки позивачка.

Наданні квитанції про оплату житлових послуг щодо утримання квартири позивач здійснює на власний розсуд та не свідчить про ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету. До того ж в судовому засіданні позивачка зазначила, що здійснювала оплату комунальних послуг за допомогою мобільного застосунку, що є зручним та економить час.

Суд критично ставиться до посилання позивачки на факти придбання предметів побутової техніки, проведення ремонтних робіт, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили факт сумісного проживання позивачки та ОСОБА_2 в одній квартирі спочатку двома сім`ями - вона з чоловіком та він з дружиною (матір`ю позивачки). Після розлучення позивачки та смерті матері вона та ОСОБА_2 продовжували проживати в одному житловому приміщенні. Між тим, чи був в них сумісний бюджет, чи вели вони сумісне господарство їм не відомо.

Аналізуючи показання свідків, суд робить висновок, що факт сумісного проживання позивачки та ОСОБА_2 в одній квартирі за декілька років до смерті останнього був викликаний орендами квартир, які перебували в їх власності, що підтверджується відповідними договорами.

Пунктом 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13, судам роз`яснено, що при встановленні судами факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення статті 3 Сімейного кодексу України, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факі спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Тобто, необхідною умовою для встановлення права власності Позивача є встановлення факту постійного проживання і визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом, а також доведеність факту спільного проживання ОСОБА_2 та Позивача, як осіб, які сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.

Враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що стосунки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не носили характеру сімейних, не були пов`язані зі спільним веденням господарства та наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.

Оскільки достатніх доказів на підтвердження факту проживання позивача однією сім`єю разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини суду надано не було, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 200, 206, 264-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання спадкоємцем та визнання права на спадщину - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 21.08.2025 року.

Суддя Ю.О. Матвєєва

12 серпня 2025 року