Справа № 484/2948/25
Провадження № 2/484/1369/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2025 р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання Заволенковської Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

УСТАНОВИВ:

28.05.2025 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Сотської С.О., звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0033 площею 4,9121 га, яка знаходиться в межах Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (нині - територія Кам`яномостівської сільської ради) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Зазначена земельна ділянка перебувала у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» відповідно до договору оренди земельної ділянки укладеного між позивачем та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 01.11.2006 року строком на 50 років, який зареєстровано в Книзі державної реєстрації договорів оренди землі по Кумарівській сільській раді Первомайського району Миколаївської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.12.2007 року за № 44.

Даний договір оренди земельної ділянки було розірвано постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року та було покладено на товариство обов`язок повернути земельну ділянку ОСОБА_1 , як власнику, в належному агротехнічному стані.

06 грудня 2022 року на виконання судового рішення Державною виконавчою службою позивачу було повернуто земельну ділянку з користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Судовим рішенням було встановлено, що орендар недобросовісно виконував договірні зобов`язання, так як систематично не сплачував орендну плату.

Після повернення земельної ділянки позивач приступив до самостійного обробітку землі. У 2023 році засіяв її, зібрав врожай та сплатив податки на дохід за використання земельної ділянки передбачені Податковим кодексом України, що підтверджується податковим повідомленням від 31.07.2023 року № -27 ГУ ДПС у Миколаївській області та квитанцією про оплату податку від 24.11.2023 року.

Позивач в грудні 2023 року від працівників Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області дізнався, що 24 квітня 2023 року ОСОБА_2 скориставшись нотаріально посвідченою довіреністю серії ВММ № 478202 від 17.12.2009 року зареєстрована в реєстрі за № 7147, яка не була скасована ОСОБА_1 від імені останньою, як повірений уклав договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0033 площею 4,9121 га з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на 49 років, з виплатою орендної плати за користування земельною ділянкою 3% від нормативно - грошової оцінки, і складає на дату укладення договору 5222,95 грн на рік.

13 грудня 2023 року ОСОБА_1 скасував довіреність посвідчену приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Цихонею В.А. та зареєстрованої в реєстрі за № 7147, на підставі якої діяв повірений ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що повірений ОСОБА_3 діяв виключно у власних інтересах, так як вчинив правочин на користь своїх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , громадянки російської федерації, які є засновниками ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

За змістом ч.ч. 1,3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За правилами ч.ч 1,3 ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Укладаючи договір оренди, повірений ОСОБА_2 свідомо діяв в інтересах своєї сім`ї, а не в інтересах довірителя ОСОБА_1 , що прямо заборонено ч.3 ст. 238 ЦК України.

Повірений ОСОБА_2 , будучи обізнаним про відсутність у ОСОБА_1 волевиявлення щодо передачі товариству у користування належної йому на праві власності спірної земельної ділянки, попри наявність судовою рішення, яким ТОВ «Агрофірма Корнацьких» в грудні 2022 року примусово повернуло позивачу земельну ділянку, діючи від імені позивача за довіреністю від 17.12.2009 року, уклав із ТОВ «Агрофірма Корнацьких» оспорюваний договір оренди земельної ділянки на 49 років. За користування земельною ділянкою орендну плату не сплачувало.

Таким чином, укладаючи оспорюванний договір opeнди з ТОВ «Агрофірма Корнацьких», повірений свідомо діяв в інтересах своєї сім`ї. При цьому, ОСОБА_1 не знав про наявність вказаних обставин та не погоджувався на укладення оспорюваного договору і його не схвалив.

На думку позивача, повірений діяв недобросовісно, не в його інтересах, а переслідував (мав на меті) отримання матеріальної вигоди для своєї сім`ї, так як засновниками ТОВ «Агрофірма Коранацьких» є діти повіреною ОСОБА_2 .

Із поведінки позивача слідує, що він не бажав продовження орендних відносин із відповідачем, про що свідчить те, що самостійно обробляв земельну ділянку та його попередня поведінка.

Навпаки, поведінка повіреного ОСОБА_2 не характеризується чесністю, відкритістю, про що свідчить та обставина, що про наявність вказаного договору оренди позивач дізнався від працівників поліції, а не від повіреного ОСОБА_2 .

Вище викладене свідчить, що воля довірителя ОСОБА_1 була підмінена волею повіреного, укладення договору оренди земельної ділянки від 24.04.2023 року відбулось на шкоду довірителю, а тому такий договір є недійсним.

В листопаді 202З року за вказаною вище довіреністю повірений ОСОБА_2 всупереч волі власника продав спірну земельну ділянку. Договір купівлі-продажу був визнаний Первомайським міськрайонним судом недійсним.

Представник позивача в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 095881 ОСОБА_1 був власником земельної ділянки площею 4,91 га, кадастровий номер :01:000:0473, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої у межах Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (нині територія Кам`яномостівської сільської ради).

Зазначена земельна ділянка перебувала в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди землі від 01.11.2006 року, який було розірвано постановою Миколаївського апеляційного суду від 21.09.2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0033 площею 4,9121 га строком на 49 років, з виплатою орендної плати за користування земельною ділянкою 3% від нормативно - грошової оцінки, і складає на дату укладення договору 5222,95 грн на рік.

Зі змісту вказаного договору оренди вбачається, що орендодавцем земельної ділянки був позивач ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої Цихонею В.А., приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області 17.12.2009 року за реєстровим №7147.

Представник позивача вказує, що зазначений договір оренди землі є недійсним, оскільки під час його укладення Повірений не погоджував з позивачем умови оренди земельної ділянки і діяв на власний розсуд. Крім того, повірений ОСОБА_2 діяв виключно у власних інтересах та вчинив правочин оренди землі в інтересах своїх дітей, які є засновниками ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Дані твердження представника позивача є слушними і заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до довіреності, зареєстрованої в реєстрі за № 7147 та посвідченої приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А. 17 грудня 2009 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ТОВ «Агрофірма Корнацьких», ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , представляти його інтереси в усіх установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування, галузевої належності з питань, зокрема: вчинення від його імені правочинів, щодо розпорядження всіма належними йому земельними ділянками, набутими ним на правомірних підставах, і на які законодавством України не встановлено будь яких обмежень, зокрема договорів купівлі-продажу, міни, застави в забезпечення виконання його майнових зобов`язань, а також зобов`язань інших осіб, найму (оренди), позички, договорів на прийняття в дар на його ім`я.

В грудні 2023 року позивачу від працівників Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області стало відомо, що 24 квітня 2023 року ОСОБА_2 скориставшись нотаріально посвідченою довіреністю серії ВММ № 478202 від 17.12.2009 року, як повірений уклав договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0033 площею 4,9121 га з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на 49 років.

Після чого, ОСОБА_1 скасував довіреність, видану 17.12.2009 року.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За нормами частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Отже, односторонній правочин є дією однієї сторони, яка створює обов`язки лише для особи, яка видала довіреність. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє (частини перша, друга статті 238 ЦК України).

При цьому, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним. Правило, передбачене частиною третьою статті 238 ЦК України, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника.

За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому, словосполучення «у своїх інтересах» необхідно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, у тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.

Обставини справи свідчать про те, що на момент укладення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0033 площею 4,9121 га. від 24 квітня 2023 року учасниками (засновниками) ТОВ «Агрофірма Корнацьких» були діти представника власника земельних ділянок ОСОБА_2 .

При цьому, ОСОБА_2 , будучи обізнаним про відсутність волевиявлення позивача щодо передачі ТОВ «Агрофірма Корнацьких» у користування належної йому на праві власності земельної ділянки, попри наявність судового рішення, яким ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зобов`язано було повернути земельну ділянку її власнику, діючи від імені ОСОБА_1 за довіреністю, уклав із ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договір оренди.

Таким чином, укладаючи вказаний договір, повірений ОСОБА_2 свідомо діяв в інтересах своїх близьких родичів, своєї сім`ї та третіх осіб, а не в інтересах довірителя ОСОБА_1 , що прямо заборонено частиною третьою статті 238 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що договір оренди землі від 24.04.2023 року не відповідає всім вимогам закону, а тому наявні підстави для визнання його недійсним.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог, в сумі 1741.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 40000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

29.07.2025 представник відповідача надав заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та просив відмовити в їх задоволенні, вказуючи, що розмір витрат є завищеним та не відповідає принципам розумності і співмірності.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката,в тому числі гонорару адвоката за представництво суді та іншу правничу допомогу,пов`язану зі справою,включаючи підготовку до її розгляду,збір доказів тощо,а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір - доручення про надання правової допомоги від 26 травня 2025 року, додаток до договору про надання правової допомоги від 26 травня 2025 року із визначенням розміру гонорару в сумі 40000грн., акт прийняття передачі наданих послуг та копію квитанції про сплату адвокату гонорару на суму 40000грн.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу не є пропорційним до предмета спору з урахуванням предмета позову та значення справи для сторін. Матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, участі в судових засіданнях адвокат не приймав.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що в частині відшкодування правової допомоги, вимоги позивача слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на її користь 20 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268, 278-279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" (вул. Центральна, 93, с. Кумари, Первомайський район, Миколаївська область, код ЄДРПОУ: 31929340) про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 24.04.2023 з кадастровим номером :01:000:0033 площею 4.91 га. укладений між ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 , та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на 49 років, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності 06.05.2023 року, індексний номер 67489618 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" на користь ОСОБА_1 судові витрати, до яких відноситься судовий збір у розмірі 1741,00 грн. та витрати на правничу допомогу частково у розмірі 20000,00 грн., а всього 21741 (двадцять одна тисяча сімсот сорок одна) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата складання повного тексту рішення 29.08.2025 року.

Суддя: