Справа № 548/1120/25
Провадження № 2/548/545/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2025 м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Лідовець Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Манжос Т. В.,

розглядаючи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

у травні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до Хорольського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позову представник позивача вказав, що між товариством та ОСОБА_1 28.08.2024 було укладено кредитний договір № 28.08.2024-100000631 (далі Договір № 28.08.2024-100000631, кредитний договір). Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 5500 грн строком на 124 дні до 29.12.2024 із застосуванням денної процентної ставки «Стандарт» 1% за один день користування кредитом, що застосовується протягом перших двох періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, а також із застосуванням процентної ставки «Економ» у розмірі 0,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Окрім того, за умовами договору передбачено стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 9% від його суми, що складає 495 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 495 грн, що застосовується у кожному з двох періодів, наступних за першим черговим періодом. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором № 28.08.2024-100000631 виконав шляхом перерахування коштів у сумі 5500 грн на картковий рахунок позичальника, зазначеного останнім в умовах договору. У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на дату подачі позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 14 850 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 5500 грн, заборгованості по процентам 5115 грн, неустойки - 2750 грн, комісії 495 грн, додаткової комісії - 990 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 28.08.2024-100000631 від 28.08.2024 у розмірі 14850 грн, а також просить стягнути суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп.

Ухвалою судді Хорольського районного суду від 19.05.2025 за позовною заявою ТОВ «Споживчий центр» відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без його участі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 10.06.2025 за клопотанням відповідача продовжено строк для подання відзиву.

19.06.2025 до суду надійшов відзив від представника відповідача Третяк К. П., в якому відповідач заперечує факт підписання анкети-заяви, кредитного договору та факт отримання коштів, оскільки кредитний договір не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме відповідачем, а наявність персональних даних відповідача, вказаних у договорі, не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно з вимогами законодавства за відсутності копій документів, які підтверджували б електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. Окрім того, позивач не надав належних доказів перерахування та отримання відповідачем коштів у сумі 5500 грн, які дозволили б ідентифікувати особу отримувача коштів.

У договорі містяться суперечливі дані щодо процентної ставки, що свідчить про недосягнення згоди між сторонами істотної умови договору. Сума заборгованості за процентами у розмірі 5115 грн лише зафіксована у довідці-рахунку, проте позивачем не обґрунтовано, за якою саме процентною ставкою здійснювалося нарахування процентів.

Відповідач заперечує правомірність вимоги позивача у стягненні додаткової комісії, стверджуючи про її нікчемність з огляду на положення частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У відповіді на відзив від 24.06.2025 представник позивача Ларіонов К. О. на спростування доводів відповідача вказав на послідовність дій, здійснених відповідачем відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» для ознайомлення/отримання Пропозиції щодо укладення кредитного договору, подання Заявки № 28.08.2024-100000631 від 28.08.2024, надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору, що в сукупності свідчить про узгодженість дій сторонами кредитного договору щодо його укладення та його підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором, що надсилався на мобільний телефон останнього. Відповідач не заперечує належність йому номера телефону НОМЕР_1 , на який надсилався одноразовий ідентифікатор, вказує його як контактний номер і в заявах по суті справи. На підтвердження наведених аргументів представник позивача клопотав долучити до матеріалів справи докази: картку субконто Контрагенти, довідку щодо надсилання одноразового ідентифікатора, Log File візуальна форма послідовності дій учасників електронної комерції щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, договір про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2.

У судовому засіданні представник відповідача Третяк К. П. підтримала висловлену у відзиві позицію відповідача з проханням відмовити у позові за недоведеністю вимог. Додатково вказала на недопустимість доказів, долучених позивачем до відповіді на відзив, як такі, що подані в порушення вимог статтей 81, 83 ЦПК України.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до такого висновку.

Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання умов укладеного кредитного договору, які регулюються главою 48 «Виконання зобов`язання» та главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

ТОВ «Споживчий центр» згідно з правоустановчими документами зареєстроване й належать до фінансових установ з правом надання фінансових послуг.

Судом встановлено, що 28.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 28.08.2024-100000631 шляхом надсилання кредитодавцем Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти)від 28.08.2024, подання відповідачем Заявки кредитного договору від 28.08.2024 та Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) від 28.08.2024. Укладені документи підписані одноразовим ідентифікатором «Е563», що надсилався на фінансовий номер позичальника (а.с. 9-15).

За умовами пунктів 1-7 Договору № 28.08.2024-100000631 кредит надається у сумі 5500 грн на 124 дні до 29.12.2024 із застосуванням фіксованої незмінної процентної ставки «Стандарт» у розмірі 1% за один день користування кредитом, що застосовується протягом перших двох періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, а також із застосуванням процентної ставки «Економ» у розмірі 0,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Згідно із пунктами 8-9 кредитного договору передбачено стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 9% від його суми, що складає 495 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 495 грн, що застосовується у кожному з двох періодів, наступних за першим черговим періодом (додаткова комісія).

На виконання вимог кредитного договору позивач здійснив перерахування коштів у розмірі 5500 грн 28.08.2024 о 10:49:55 на номер картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 493208796, призначення платежу: видача за договором кредиту № 28.08.2024-100000631, що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн», вих. 66-0805 від 08.05.2025 (а.с. 17).

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим позивачем надано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 28.08.2024-100000631 від 28.08.2024. Зокрема, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Споживчий центр» складається із: 5500 грн - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту); 5115 грн - заборгованість за процентами, нарахованими з 28.08.2024 до 29.12.2024; 2750 грн неустойка, 495 грн комісія; 990 грн додаткова комісія, а всього - в розмірі 14 850 грн (а. с.18).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положення частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту.

За положенням частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких ТОВ «Споживчий центр» виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач ОСОБА_1 - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування.

Керуючись принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши надані у справі докази, суд вважає доведеними факт укладення Договору № 28.08.2024-100000631 від 28.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр і ОСОБА_1 з огляду на таке.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 12 Закону).

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції (частина восьма статті 12 Закону ).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 12 Закону).

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (частина тринадцята статті 12 Закону).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3цього Закону).

Договір № 28.08.2024-100000631 від 28.08.2024 укладений шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства екранними підписом, в особистому кабінеті споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис товариства створюється на договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої шляхом товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

Пропозиція про укладення кредитного договору (оферти) від 28.08.2024, Заявка кредитного договору від 28.08.2024 та Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепту ) від 28.08.2024, що є документами кредитного договору, підписані сторонами електронними підписами, зокрема позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора Е563, що надсилався на фінансовий номер позичальника . Вказаний номер телефону зазначений єдиним номером в усіх документах, що складають кредитний договір, та зазначений в Додатку до Договору № 28.08.2024-100000631 від 28.08.2024 як контактний телефон позичальника ОСОБА_1 . Вказаний номер телефону ОСОБА_1 не заперечував як такий, що йому не належить, натомість у заявах по суті справи та в Дорученні для надання безоплатної правничої допомоги особам, які визначені пунктами 1-2, 9-23, 26-29 частини першої статті 14 Закону «України Про безоплатну правничу допомогу» від 11.06.2024 № 2745/1 номер телефону НОМЕР_1 зазначений як контактний телефон ОСОБА_1 (а. с. 48).

Суд зауважує, що без ідентифікації клієнта, без перевірки правильності введення коду направленого на мобільний телефон клієнта, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Отже, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факт досягнення згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору та його підписання одноразовим ідентифікатором.

Відповідач заперечує факт перерахування коштів кредитодавцем в сумі 5500 грн з огляду на відсутність, на його думку, доказів виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо перерахування позичальнику кредитних коштів, а саме первинного бухгалтерського документа, який би засвідчував наведене.

У пункті 52 постанови Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі 916/735/23 викладено висновок про те, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до довідки ТОВ «Платежі онлайн», вих. 66-0805 від 08.05.2025 на виконання вимог кредитного договору позивач здійснив перерахування коштів у розмірі 5500 грн 28.08.2024 о 10:49:55 на номер картки НОМЕР_2 (зазначений позичальником в кредитному договорі), номер транзакції в системі iPay.ua 493208796, призначення платежу: видача за договором кредиту № 28.08.2024-100000631.

Ураховуючи наведене, доводи ОСОБА_1 про відсутність доказів перерахування йому кредитних коштів спростовуються матеріалами справи. Окрім того, суд критично ставиться до тверджень відповідача про відсутність доказів отримання ним кредитних коштів шляхом зарахування на його картковий рахунок, оскільки останній не був позбавлений можливості надати докази на обґрунтування цих обставин, зокрема інформацію банківської установи, надану йому як клієнту, або ж звернутися до суду про витребування таких доказів.

Представник позивача на підтвердження укладення кредитного договору та перерахування коштів на його виконання позичальнику ОСОБА_1 надав картку субконто Контрагенти, довідку щодо надсилання одноразового ідентифікатора, Log File візуальна форма послідовності дій учасників електронної комерції щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, договір про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 (а.с. 64-75). Вказані докази суд не приймав до уваги з огляду на порушення вимог частини восьмої статті 83 ЦПК України щодо їх подання.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 28.08.2024-100000631 від 28.08.2024 заборгованість за тілом кредиту становить 5500 грн, заборгованість за процентами 5115 грн. У відзиві відповідач посилається на суперечливість умов кредитного договору щодо процентної ставки, зазначеної у пунктах 6 та 7 договору, а також необґрунтованості суми заборгованості за процентами з огляду відсутності наведеного розрахунку періоду нарахування та розміру процентної ставки, що застосовувалася.

Суд відхиляє доводи відповідача, зважаючи на встановлений у пунктах 6 та 7 Договору № 28.08.2024-100000631 від 28.08.2024 розмір, порядок та періоди застосування процентної ставки «Стандарт» та «Економ» в межах строку кредитного договору, вказані умови договору сторонами були погоджені та не оспорювалися відповідачем. Окрім того, у пункті 14 кредитного договору наведений графік платежів, в якому зазначені періоди, розміри платежів основного зобов`язання (тіла кредиту) та процентів в межах строку кредитного договору (а.с. 14).

У свою чергу, заявник не надав свого розрахунку чи інших доказів, які давали б суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості, а отже, відповідач не спростував факт наявності та розміру заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) та процентами. Крім того, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за основним боргом у розмірі 5500 грн та заборгованості за процентами за 5115 грн.

Аналізуючи умови пункту 8 Договору № 28.08.2024-100000631 від 28.08.2024, суд дійшов до висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням того, що укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 договором передбачено нарахування вказаного виду комісії. При підписанні кредитного договору відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з умовою даного договору. Тому заборгованість у розмірі 495 грн за комісією, пов`язану з наданням кредиту, підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості суд зазначає таке. Згідно з пунктом 9 кредитного договору комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, не вказані в даному пункті, однак надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії по обслуговуванню кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. Комісія за обслуговування сплачується в останній день кожного з трьох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Кількість платежів зі сплати комісії - 2.

Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів»текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Правилами частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановоювизнано такою, що втратила чинність,постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальними витратами за споживчим кредитом, є витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої тадругої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що встановлення комісії за надання послуг, пов`язаних з обслуговуванням кредиту, зазначених в Договорі № 28.08.2024-100000631 від 28.08.2024 є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки не зрозуміло, які саме послуги надавались відповідачу, як часто проводились консультаційні та інформаційні послуги з клієнтом, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21).

За таких обставин, позивачем без належних на те правових підстав нарахована комісія за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 900 грн, а відтак, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за комісією, пов`язану з обслуговуванням кредиту, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З приводу стягнення з відповідача на користь позивача 2750 гривень неустойки суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які чинні, як на день укладення кредитного договору 28.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , так і на час ухвалення цього рішення, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит(позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця(позикодавця) неустойки (штрафу,пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка(штраф,пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання(невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, у стягненні неустойки з відповідача на користь товариства слід відмовити.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за основним зобов`язання у розмірі 5500 грн, заборгованість за процентами у розмірі 5115 грн, заборгованість по комісії 495 грн, що у сумі складає 11 110 грн.

Окрім того, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1812 грн (74,8% від 2422,40 грн).

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 28.08.2024-100000631 від 28.08.2024в розмірі 11 110 (одинадцять тисяч сто десять) гривень, що складається із: заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) в розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень; заборгованості за процентами в розмірі 5115 (п`ять тисяч сто п`ятнадцять) гривень; заборгованості за комісією в розмірі 495 (чотириста дев`яносто п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1812 (одну тисячу вісімсот дванадцять) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (адреса: вул. Саксаганського, 133-А, місто Київ, 01032, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Суддя Т. М. Лідовець