ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 757/63039/21

провадження № 61-11525св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 08 серпня

2024 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Желепи О. В., Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»), про стягнення грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що між позивачем і АТ КБ «ПриватБанк» укладені договори банківського вкладу. Після проголошення росією про включення Криму до складу російської федерації на правах суб`єкта федерації рахунки вкладників банку були заблоковані. Доступ клієнтів до інформації в особистому кабінеті «Приват24» обмежено, інформації немає дотепер.

Позивач неодноразово звертався до банку з проханням розблокувати рахунки, розірвати договори та повернути йому кошти, однак банк відмовив, пославшись на припинення діяльності на території тимчасово окупованої АР Крим

та м. Севастополь і неможливість здійснення банківського регулювання та нагляду на зазначених територіях.

Із засобів масової інформації ОСОБА_1 стало відомо, що банк уклав договір про переведення боргу за депозитними договорами усіх кримських клієнтів

АТ КБ «ПриватБанк» із ТОВ «ФК «Фінілон». Правочин щодо переведення боргу позивач не визнає, адже згоди на переведення своїх грошових коштів не надавав.

Відповідач не підтвердив розірвання договорів, коштів не повернув.

ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь кошти за договорами банківського вкладу, а саме:

«Стандарт», рахунок № НОМЕР_1 , дата 11 листопада 2013 року, сума коштів

10 000,00 грн;

«Накопичувальний», рахунок № НОМЕР_2 , дата 11 листопада 2013 року, -

641,09 грн;

«Депозит карта», рахунок НОМЕР_3 , - 1 412,17 грн;

«Пенсійна», рахунок НОМЕР_4 , - 1 279,36 грн;

«Депозит Плюс», рахунок НОМЕР_5 , дата 27 грудня 2012 року, - 182 485,48 грн;

«Депозит Плюс», рахунок НОМЕР_6 , дата 11 січня 2013 року, - 40 003,41 грн;

«Накопичувальний», рахунок НОМЕР_7 , дата 07 серпня 2008 року, - 21,94 грн;

«PLATINUM», рахунок НОМЕР_8 , - 2,08 дол. США;

«Карта моряка», рахунок НОМЕР_9 , - 6 900,80 дол. США;

«Gold», рахунок НОМЕР_10 , - 448,25 дол. США;

«Стандарт», рахунок НОМЕР_11 , дата 29 листопада 2010 року, -

17 121,56 дол. США;

«Депозит карта», рахунок НОМЕР_12 , - 459,96 євро;

«Стандарт», рахунок НОМЕР_13 , дата 28 грудня 2009 року, - 21 152,21 євро.

Суди розглядали справу неодноразово.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року

в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є передчасними і необґрунтованими. Позивач не надав належних доказів звернення до банку із заявою про розірвання договору та / чи повернення вкладу з відсотками, тому немає будь-якого невизнаного або оспорюваного права та охоронюваного законом інтересу.Договір про переведення боргу між новим і первісним боржниками не спричинив правових наслідків для кредитора - позивача, тобто не відбулося переведення боргу,

а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є належним відповідачем у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2023 року апеляційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2024 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Касаційну скаргу адвоката Тарасової-Патрай К. А. як представника ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд неправильно визначився

з характером спірних правовідносин та нормами права, що регулюють ці правовідносини; не звернув уваги на те, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права щодо повернення грошових коштів за депозитними договорами, про розірвання яких він подав заяву 18 листопада 2021 року; не звернув уваги на те, що розділ 3 Постанови Національного банку України № 267, на який посилався банк у відповіді позивачу на його заяву про розірвання депозитних договорів і повернення коштів, регулює питання порядку та меж розкриття інформації, що становить банківську таємницю, якою не є заява ОСОБА_1 в частині розірвання договорів депозитних вкладів, і не регулює питання щодо форми та порядку подання заяви саме про розірвання цих договорів.

Суд не дослідив умови укладених між сторонами договорів щодо порядку їх розірвання та не вирішив спір залишивши поза увагою висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 (провадження 12-216гс18), про те, що якщо сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, це не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у частині другій статті 651 ЦК України.

Апеляційний суд не врахував, що банк з різних підстав заперечував проти позову, зокрема зазначав, що у зв`язку з переведенням боргу за договорами банківських вкладів АТ КБ «ПриватБанк» не несе зобов`язань за такими договорами. Зазначивши про передчасність заявлених позовних вимог, справу, яка тривалий час перебувала в суді на розгляді суд розглянув її формально, не звернув уваги, що право позивача залишилось незахищеним, а повторне звернення позивача в позасудовому порядку про розірвання договорів банківських вкладів відповідно до умов цих договорів призведе лише до повторного звернення позивача до суду, невиправдано тривалого вирішення спору по суті.

Аргументи АТ КБ «Приватбанк» стосовного того, що банк є неналежним відповідачем у справі, не є підставою для задоволення касаційної скарги банку, оскільки у спірних правовідносинах відбулося переведення боргу на підставі відповідного договору від 17 листопада 2014 року, укладеного між ним і ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме ТОВ «ФК «Фінілон» повинно бути відповідачем

у справі, є безпідставними та необґрунтованими, тому що відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

На вказаному наголошено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від

18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21), у якій, крім іншого, зазначено, що договір про переведення боргу від 17 листопада

2014 року, укладений між банком і ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. Саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на корить ОСОБА_1 кошти в розмірі

225 323,59 грн, 24 506,21 дол. США і 21 645,51 євро.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» після отримання вимоги від 18 листопада 2021 року не виконало свого обов`язку перед ОСОБА_1 про повернення коштів за іншими договорами.

ОСОБА_1 довів факт укладання депозитних договорів та неповернення банком коштів за такими договорами: № SAMDN5020 - вклад «Стандарт» на суму 21 000,00 євро; № SAMDN1640 - вклад «Стандарт» на суму 17 000,00 дол. США; № SAMDN7406 - вклад «Депозит плюс» на суму 180 000,00 грн; № SAMDN5271 - вклад «Депозит плюс» на суму 40 003,41 грн, і цей факт визнав відповідач.

Відповідач визнав, що банк не повернув кошти за такими договорами:

№ SAMDN5721 - «PLATINUM» на суму 2,08 дол. США; «Депозит карта» на суму 459,96 євро; № SAMDN1531 - вклад «Депозит карта» на суму 1 412,17 грн; № SAMDN30199 - «Карта моряка» на суму

6 900,80 дол. США; № SAMDN6062 - вклад «Накопичувальний» на суму 21,94 грн і № SAMDN1234 - «Gold» на суму 448,25 дол. США.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення коштів в розмірі 1 279,36 грн за картковим рахунком № НОМЕР_15 (угода № SAMDP9455) не підлягають задоволенню, оскільки залишок коштів на вказаному рахунку -

0,00 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 05 серпня

2022 року. Доказів протилежного позивач суду не надав.

Безпідставними і недоведеними є позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів за договорами: «Стандарт 366 днів», рахунок № НОМЕР_2 від

11 листопада 2013 року на суму 10 000,00 грн та «Накопичувальний 366 днів», рахунок № НОМЕР_2 , сума коштів - 641,09 грн, оскільки, заявляючи вимоги про стягнення коштів за вказаними договорами, ОСОБА_1 не надав суду належних доказів укладення цих договорів.

Перевіряючи правильність нарахування позивачем відсотків за договором

№ SAMDN7406 від 27 грудня 2012 року - 246 670,37 грн; за договором № SAMDN5271 від 11 січня 2013 року - 51 069,56 грн; за договором № SAMDN1640 від 29 листопада 2010 року -

16 449,85 дол. США; за договором № SAMDN5020 від 28 грудня

2009 року - 34 701,21 євро, апеляційний суд взяв до уваги лише період нарахування з 16 травня 2014 року до 16 листопада 2021 року, тобто в межах пред`явлених ОСОБА_1 позовних вимог в частині стягнення відсотків,

а саме за період дії договорів за ставкою, яка неодноразово змінювалась

у зв`язку з пролонгацією дії договорів.

Апеляційний суд врахував, що АТ КБ «ПриватБанк», уклавши із ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу, визнав існування заборгованості за відсотками в тому розмірі, які були нараховані на день укладення цього договору - 17 листопада 2014 року.

Врахувавши, що прострочення виконання банком зобов`язання розпочалося

з 18 листопада 2021 року, а вимоги про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України заявлено до вказаного періоду, то позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Оскільки апеляційний суд зробив висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат через їх недоведеність, то немає підстав для розгляду клопотання відповідача про застосування строку позовної давності в цій частині позовних вимог.

Апеляційний суд також вказав, що посилання АТ КБ «ПриватБанк» на те, що воно є неналежним відповідачем у цій справі, не знайшли свого підтвердження та, відповідно, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року

у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) зазначено, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між банком і ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. Саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі. Вказане також було зазначено у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

13 серпня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суд від

08 серпня 2024 року та залишити в силі рішення Печерського районного суду

м. Києва від 23 березня 2023 року, виключивши з нього висновки щодо відсутності правових наслідків для кредитора внаслідок договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що 17 листопада 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» і ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір про переведення боргу

з подальшим укладенням 18 листопада 2014 року додаткової угоди до цього договору, за яким було здійснено переведення банком боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» в частині коштів позивача. Таким чином, з 17 листопада 2014 року за спірними договорами було змінено боржника з АТ КБ «ПриватБанк» на нового - ТОВ «ФК «Фінілон». Також вказує, що оскільки будь-яких заперечень ОСОБА_2 щодо переведення з АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Фінілон» боргу за вказаними договорами на адресу банку не направляв, то вважається, що переведення боргу банком було здійснено зі згоди ОСОБА_1 , і саме ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником відповідно до умов договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року та саме воно є належним відповідачем

у справі.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду м. Києва.

Зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 08 серпня

2024 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

19 вересня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

Між ОСОБА_1 і АТ КБ «ПриватБанк» укладено такі договори банківського вкладу:

№ SAMDN1531 - вклад «Депозит карта» на суму 1 412,17 грн, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_16 ;

«Пенсійна» на суму 1 279,36 грн, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_4 ;

№ SAMDN7406 - вклад «Депозит плюс» від 27 грудня 2012 року на суму 182 485,48 грн, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_18 ;

№ SAMDN5271 - вклад «Депозит плюс» від 11 січня 2013 року на суму 40 003,41 грн, за умовами якого нараховані проценти за вкладом нараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_20 ;

№ SAMDN6062 - вклад «Накопичувальний» від 07 серпня 2008 року на суму 21,94 грн, за умов якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_21 ;

№ SAMDN5721 - «PLATINUM» на суму 2,08 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок

№ НОМЕР_23 ;

№ SAMDN30199 - «Карта моряка» на суму 6 900,80 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_25 ;

№ SAMDN1234 - «Gold» на суму 448,25 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок

№ НОМЕР_27 ;

№ SAMDN1640 - вклад «Стандарт» від 29 листопада 2010 року на суму 17 121,56 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом нараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_29 ;

«Депозит карта» на суму 459,96 євро, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_12 ;

№ SAMDN5020 - вклад «Стандарт» від 28 грудня 2009 року на суму 21 152,21 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_31 .

Внесення грошових коштів підтверджуються договорами від 27 грудня

2012 року № SAMDN7406, від 07 серпня 2008 року

№ SAMDN6062, від 29 листопада 2010 року

№ SAMDN1640, від 28 грудня 2009 року № SAMDN5020.

Крім того, банк надав належним чином посвідчений витяг з електронного додатка 1 до договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, який містить розмір боргу за депозитними договорами.

На заяву ОСОБА_1 від 18 листопада 2021 року банк надав відповідь від

23 листопада 2021 року № 20.1.0.0.0/7-211123/39869, якою повідомив заявника про неможливість прийняття заяви про розірвання договору та повернення коштів, оскільки позивач порушив порядок звернення до банку із такою заявою, а сам банк позбавлений можливості здійснити ідентифікацію особи, що підписала запит, оскільки він направлений засобами поштового зв`язку. Крім того, відповідно до пункту 3.1 постанови Національного банку України № 267 письмовий запит фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. При цьому відповідач роз`яснив, яким саме чином (способом) він може звернутися до банку, щоб його заява була прийнята до розгляду.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 05 серпня 2022 року баланс на картковому рахунку № НОМЕР_15 (угода №SAMDP9455) становить 0,00 грн.

На виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28 вересня

2022 року банк надав виписку з рахунків № НОМЕР_32 ,

№ НОМЕР_33 , з якої відомо про закриття рахунків та відсутність залишкових коштів на них.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі,

у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки

і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Вирішуючи спір, апеляційний суд, встановивши факт укладення між сторонами договорів банківського вкладу, внесення грошових коштів у встановленому судом розмірі, врахувавши невиконання банком покладених на нього зобов`язань з повернення коштів за договорами банківського вкладу на вимогу вкладника, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення

з відповідача на користь позивача суми вкладу та відсотків за користування вкладом.

Касаційна скарга банку не містить доводів щодо незгоди з розмірами заявлених до стягнення сум банківського вкладу та відсотків, а також не містить відповідного розрахунку банку з цього питання.

Доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним і ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договорами банківського вкладу, є безпідставними і необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Банк не надав належних і допустимих доказів на підтвердження надання

ОСОБА_1 згоди на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», тому саме

АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується з висновками, викладеними

у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19, від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19, від 17 листопада 2021 року

у справі № 755/17323/19, від 12 липня 2023 року у справі № 757/15311/20, від

24 травня 2023 року у справі № 757/53371/20-ц, від 29 січня 2024 року у справі № 757/44991/21-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 у подібних правовідносинах.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі, про що також вказував Верховний Суд у постанові від 12 червня 2024 року у цій справі.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених

у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені апеляційним судом у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним заявником у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє

в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя,

у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого

2010 року).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, апостанови Київського апеляційного суду від 08 серпня

2024 року- без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська