Справа № 204/4554/25
Провадження № 2/204/2751/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(з а о ч н е)

20 серпня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків -

У С Т А Н О В И В:

28 квітня 2025 року АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідачки ОСОБА_1 із вимогою про відшкодування збитків (а. с. 1-3).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 , що проводилась 14 жовтня 2024 року, позивачем було виявлено розкрадання електричної енергії та складено акт про порушення № Дн 005151, яким зафіксовано: самовільне підключення струмоприймачів та електропроводки до електромережі АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» несанкціоноване з АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» після відключення без порушення схеми обліку. Порушення продемонстровано споживачу. Дане порушення Правил було зафіксовано у Акті про порушення № Дн 005151 від 14 жовтня 2024 року у присутності ОСОБА_2 (доньки відповідачки), яка підписала даний акт із зауваженнями. Отже, відповідачка за допомогою самовільного підключення користувалася електричною енергією не сплачуючи за неї як за товар. Вказаними діями позивачу були спричинені збитки на загальну суму 41 243 гривні 44 копійки, які відповідачка в добровільному порядку не відшкодовує, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з відповідачки вказану суму збитків, судовий збір у розмірі 3 028 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 4 800 гривень (а. с. 1-3).

Ухвалою суду від 05 травня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін й призначено судове засідання на 10 годину 50 хвилин 21 травня 2025 року (а. с. 35), копія якої надіслана учасникам справи 05 травня 2025 року за вихідним № 11502-вих/2/204/2751/25 (а. с. 36).

Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 73 та на звороті), в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, прохає його задовольнити, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідачки та ухвалення заочного рішення.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 69), причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами.

Судом встановлено, що відносини між позивачем та відповідачем регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕ № 312 від 14 березня 2018 року.

20 березня 2024 АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» на адресу відповідачки надіслано попередження № 16075/1001/026 про припинення (обмеження) постачання електричної енергії споживачу з 08 години 04 квітня 2024 року (а. с. 8, 9).

25 червня 2024 року працівниками позивача здійснено відключення на електроопорі адреси відповідачки від електропостачання постачання, про що працівниками позивача складено Акт№ 553764 про відключення (а. с. 10).

14 жовтня 2024 року під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , що проводилась 14 жовтня 2024 року, позивачем було виявлено розкрадання електричної енергії та складено акт про порушення № Дн 005151, яким зафіксовано: самовільне підключення струмоприймачів та електропроводки до електромережі АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» несанкціоноване з АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» після відключення без порушення схеми обліку. Порушення продемонстровано ОСОБА_2 (доньці споживачки) (а. с. 5 та на звороті).

На засіданні комісії 19 листопада 2024 року ДМЕМ по розгляду актів про порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії було розглянуто Акт № Дн 005151 про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 14 жовтня 2024 року та протоколом № 89/24 встановлено порушення, тому, комісією прийнято рішення про виконання нарахування відповідачці сум за спожиту електричну енергію, за період часу з 25 червня 2024 року по 14 жовтня 2024 року , відповідно до п. 8.4.11 та за формулою 5 ПРРЕЕ, у сумі 41 243 гривні 44 копійки за 3 992 кВт*год. не облікованої електричної енергії (а. с. 14).

12 грудня 2024 року позивачем на адресу відповідачки надіслано досудову претензію по оплаті нарахувань по акту про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 14 жовтня 2024 року № Дн 005151 (а. с. 16).

Оскільки відповідачка у добровільному порядку не відшкодовує завдані порушенням Правил роздрібного ринку електричної енергії збитки, на вказану претензію не відреагувала, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» правопорушеннями на ринку електричної енергії, серед іншого, є крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Правилами роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 визначено, що споживач електричної енергії зобов`язаний: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України; узгоджувати з оператором системи нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності; своєчасно вживати відповідних заходів для усунення виявлених порушень; не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача (п. 5.5.5.Правил).

Відповідно до пункту 8.2.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача або представника споживача оформлюється акт про порушення.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачем не спростовано, що 14 жовтня 2024 року позивачем складено акт про порушення № Дн 005151, другий примірник якого отримано ОСОБА_2 (донькою відповідачки) під підпис (а. с. 5 та на звороті).

При цьому, останньою у графі «Зауваження до складеного акту» зазначено, про те, що (мовою оригіналу): «меня не отключали, я самовольно не подключалась; второй экземпляр акта получила на руки 14.10.24», що в свою чергу, підтверджує обґрунтованість позову позивача.

На розгляд вказаного акту на засідання комісії відповідачка не з`явився, що підтверджено протоколом комісії № 89/24 від 19 листопада 2024 року (а. с. 14).

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними, допустимими, чіткими та достатніми доказами, що узгоджуються між собою та доповнюють один одного, що відповідає стандарту доказування «поза розумним сумнівом», про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», та можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», про що ЄСПЛ вказав у своєму рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України», через що вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги № 5986-ДнЕМ від 04 жовтня 2024 року (а. с. 25-29) надавало Адвокатське об`єднання «Перший радник».

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу Адвокатським об`єднанням «Перший радник» надано Акт надання послуг № 26/204/4554/25-ДнЕМ від 26 травня 2025 року (а. с. 152) по 4 000 гривень за одну послугу по кожному кредитному договору, а всього на загальну суму 4 800 гривень.

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи, зважаючи на обсяг і складність виконаної адвокатським об`єднанням роботи, виходячи з конкретних обставин справи, приймаючи до уваги заявлену позивачем ціну позову, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд дійшов переконливого висновку про те, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, через що вони не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачку, а тому з останньої на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 3 028 гривень.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» (49107, м. Дніпро, Запорізьке шосе, буд. 22; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення вартості електричної енергії задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» на відшкодування спричинених збитків, відповідно до акта про порушення № Дн 005151 від 14 жовтня 2024 року на рахунок № UA , суму у 41 243 (сорок одна тисяча двісті сорок три) гривні 44 (сорок чотири) копійки.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» судовий збір у сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» витрати на правову допомогу у сумі 2 000 (дві) тисячі гривень.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Чечелівським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача протягом двадцяти днів зо дня отримання ним копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна