01.09.2025 Суддя Ритов Я. М.
Справа № 644/6617/25
Провадження № 2-з/644/31/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Харків

Суддя Індустріального районного суду міста Харкова Ритов Я.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах заявника ОСОБА_2 , про забезпечення позову,

встановив:

26.08.2025 року через систему «Електронний суд» адвокат Голубцов Василь Анатолійовича, який діє в інтересах заявника ОСОБА_2 , звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яка була передана на розгляд судді Ритову Я.М. 01 вересня 2025 року, оскільки суддя перебував у відпустці з 18.08.2025 року по 31.08.2025 року включно, в якій заявник просив вжити заходів із забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), третя особа - Міністерство оборони України (, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, буд. 6), про визнання його членом сім`ї свого батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: зобов`язати Міністерство оборони України призупинити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 , призначену їй у зв`язку із загибеллю її сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набуття законної сили рішенням у цій справі.

Заява обґрунтована тим, що в провадженні Індустріального районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), третя особа - Міністерство оборони України (, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, буд. 6), про визнання факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), третя особа - Міністерство оборони України (, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, буд. 6), про визнання його членом сім`ї свого батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви, метою заявленого позову є визнання позивача за зустрічним позовом, членом сім`ї загиблого військовослужбовця, з подальшим підтвердженням права на отримання одноразової грошової винагороди (оспорюване право чи інтерес).

Пунктом 2 ПКМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 (в редакції що діяла на момент загибелі батька ОСОБА_2 ) встановлено - установити, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Статтею 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції що діяв на момент загибелі батька ОСОБА_2 ) було встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідач ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, ОСОБА_4 , як мати загиблого, у безспірному порядку отримує одноразову грошову винагороду передбачену ПКМУ від 28 лютого 2022 р. № 168, у той час як третя особа - Міністерство оборони України, вважає ОСОБА_2 таким, що не підтвердив право на отримання ОГД.

ОСОБА_2 своєчасно звернувся у встановленому порядку, із заявою на отримання ОГД, але його заяву було повернуто на доопрацювання.

Пунктом 1.10 Порядку визначено, що призначена сума ОГД у Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_2 , Державній спеціальній службі транспорту та підпорядкованих їм військових частинах виплачується поетапно: на першому етапі - 1/5 від призначеної суми ОГД; залишок невиплаченої суми ОГД (4/5 від призначеної суми) - щомісячно, частками впродовж 40 наступних місяців.

На цей час ОСОБА_4 отримала 1/5 від ОГД в розмірі 5 000 000 грн., та продовжує отримувати щомісячно 250 000 грн., доки їй не буде виплачено залишок від 15 мільйонів.

У разі задоволення позовних вимог ОСОБА_2 підтвердить своє право на отримання ОГД.

Пунктом 1.6. порядку визначено, якщо після призначення та виплати ОГД у повному розмірі, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги між особами, які мають на неї право, вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

ОСОБА_4 не визнає онука - ОСОБА_2 таким, що має право на отримання ОГД та не бажає перерозподілу допомоги за взаємною згодою, та продовжує отримувати виплати, може статись так, що у разі задоволення позову ОСОБА_2 , на момент набуття рішенням суду законної сили, одноразова грошова допомога буде виплачена ОСОБА_4 остаточно у повному розмірі - 15 000 000 грн., внаслідок чого, враховуючи те, що ОСОБА_4 не визнає онука - ОСОБА_2 таким, що має право на отримання ОГД, він вимушений буде ще раз звертатись до суду з позовною вимогою до ОСОБА_4 про стягнення з неї своєї частки ОГД, тобто буде істотно ускладнено чи взагалі унеможливлено ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, вважаю, що вона підлягає поверненню заявнику, виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2,4, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі , або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості заходів забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Аналіз вище вказаних норм права та правових висновків, викладених у постановах Верховним Судом, свідчить про те, що суд, забезпечуючи позов, повинен враховувати співмірність заходів забезпечення позову та заявлених позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Суддя зазначає, що згідно поданої заяви про забезпечення позову як додаток до заяви зазначено ордер, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю, свідоцтво про народження ОСОБА_5 , наказ про виключення зі списків особового складу, документ про сплату судового збору.

Разом з тим, на підтвердження обґрунтованості заяви про забезпечення позову заявником до заяви не додано доказів отримання, призначення тощо ОСОБА_4 1/5 від ОГД в розмірі 5 000 000 грн. та щомісячно по 250 000 грн., тобто відсутні відомості потрібні для забезпечення позову (п.7 ч.1 ст. 151 ЦПК України).

Таким чином, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Разом з тим, вважаю за необхідне роз`яснити, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє заявника чи його представника повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Також звертаю увагу, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи те, що заяву про забезпечення позову було подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, вважаю за необхідне її повернути.

Керуючись ст. 151,153 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Повернути заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах заявника ОСОБА_2 , про забезпечення позову.

Заявнику надіслати ухвалу суду разом із заявою.

Роз`яснити ОСОБА_1 , який діє в інтересах заявника ОСОБА_2 , що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в Харківський апеляційний суд.

Суддя Я.М. Ритов