ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8300/25 Справа № 211/1265/25 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/1265/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс»,

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 червня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Прайм Альянс»(надалі - ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», ТОВ «ФК «Прайм Альянс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15 січня 2019 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МФ-154, відповідно до якого відповідачка отримала кредит в розмірі 5 000,01 грн., на умовах платності та зворотності.

Відповідно до Договору факторингу №1 від 01.11.2018, укладеного між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс», позивачеві передано за плату належні права вимоги ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до реєстру прав вимоги №8 від 15.04.2019, позивач набув право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 у розмірі 12 629,40 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 11 161,43 грн. (основна сума кредиту (тіло) 5 000,01 грн., нараховані проценти 6 161,42 грн.), а також урахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 15.04.2019 по 23.02.2022 у розмірі 1 467,97 грн.

Посилаючись на викладене, просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №МФ-154 від 15 січня 2019 року в загальному розмірі 12 629,40 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» суму заборгованості за кредитним договором №МФ-154 від 15 січня 2019 року в загальному розмірі 5 706 гривень 99 копійок, з яких: 4 411 гривень 43 копійки - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 916 гривень 67 копійок індекс інфляції, 3% річних - 378 гривень 89 копійок; судовий збір 1 368 гривень 30 копійок та в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 2 000 гривень 00 копійок.

Загальна сума, яка підлягає до стягнення за рішенням суду, становить 9 075 гривень 29 копійок.

Розстрочено виконання рішення суду на 12 місяців, починаючи з дати ухвалення рішення суду, шляхом сплати ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» рівних платежів щомісяця на 1 число відповідного місяця в сумі по 756 гривень 27 копійок.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано положення п.1.6. Кредитного договору, в якому зазначено, що ставка, зазначена в пункті 1.5 цього Договору, застосовується в разі відсутності прострочення виконання Позичальником зобов`язань по сплатам за цим Договором. При простроченні сплати за кредит у строк, визначений п. 1.3 Договору, а саме: починаючи з 16 по 29 день користування кредитом день користування кредитом, ставка, зазначена в пункті 1.5 цього Договору, не застосовується, а в якості додаткового забезпечення належного виконання зобов`язань Позичальником до моменту погашення простроченої заборгованості встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі 4,50% за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 1642,50 % річних. Відповідно до п.1.7. Кредитного договору за період прострочення з 30 по 45 день користування кредитом плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 4,5 процентів за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 1642,5% річних. Відповідно до п.1.8. Кредитного договору в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 14% від суми кредиту (700,00 грн.) Відповідно до п.4.1 Кредитного договору в разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити з 16 по 29 день користування кредитом, на користь Кредитора пеню за кожен день прострочення у розмірі 0% відстоків від суми прострочених зобов`язань, але у будь-якому випадку пеня не може перевищувати 50 відсотків від суми зобов`язань Позичальника по даному Договору. При цьому, відповідності до п. 5.3. Кредитного договору, цей Договір набирає чинність з моменту його укладення та видачі Кредиту. Строк дії Договору встановлюється до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань згідного з цим Договором. Зазначає, що у постанові Верховного Суду 28.03.2018 у справі №444/9519/12, Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Вважає, що якщо немає вимоги, оформленої відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу, та немає строку закінчення кредитного договору, то нарахування процентів банком можливе до повернення позичених коштів. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 також зазначила, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Відповідно до умов укладеного договору, ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» виконало своє зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідаці грошові кошти у розмірі 5000,01 грн, яка не виконала належним чином зобов?язаня, у зв?язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у повному обсязі, що не було враховано судом першої інстанції.

Також, в порушення вимог чинного законодавства України та законних прав позивача, судом не надано позивачу строку для подання відповіді на відзив, а розмір витрат на професійну правничу допомогу було неправомірно та необгрунтовано занижено, що порушує право позивача на відшкодування судових витрат за користування правничою допомогою.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Ціна позову у даній справі становить 12 629,40 грн., що менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15 січня 2019 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МФ-154, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 5 000,01 грн., строк кредитування 15 днів, зі сплатою 292% річних, розмір комісії за обслуговування - 700 грн. (а.с. 8 копія договору, а.с. 9 копія заявки на отримання кредитів та визначення договірних відносин, що встановлюються, а.с. 10 копія видаткового чеку).

01 листопада 2018 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено Договір №1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, у відповідності до умов якого ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Прайм Альянс» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «ФК «Прайм Альянс» приймає належні ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» Права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 12-15 копія договору, а.с. 18, 19 копії платіжних інструкцій).

Пунктом 2 Договору №1 про відступлення права вимоги від 01 листопада 2018 року визначено «…У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимоги доповнює, а не заміняє попередній…».

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог №8 від 15 квітня 2019 року до Договору №1 про відступлення права вимоги від 01 листопада 2018 року, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № МФ-154 від 15 січня 2019 року в розмірі 13 050,01 грн., з яких: 5 000,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7 350,00 грн. заборгованість за процентами; 700,00 грн. заборгованість за комісією. Кількість днів прострочення виконання зобов`язань - 75 днів (а.с. 16, 17 копія витягу з реєстру).

Позивачем у позові вказано, що відповідачкою ОСОБА_1 після відступлення права вимоги було сплачено кошти в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором у загальному розмірі 1 888,58 грн., які були зараховані позивачем в рахунок погашення комісії в розмірі 700,00 грн. та в рахунок погашення відсотків у розмірі 1 188,58 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з факту отримання позичальницею ОСОБА_1 кредитних коштів та неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальницею в частині повернення кредиту й права позивача, у зв`язку з цим, вимагати від відповідачки повернення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 411 гривень 43 копійки, оскільки відповідачкою, до подання позову до суду, відсотки за користування кредитом та комісія були сплачені повністю, а нарахування відсотків поза межами строку кредитування є неправомірним.

Також, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачка у встановлені договором строки не повернула отримані у позику кошти, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань, які мають нараховуватися на фактичний розмір заборгованості за кредитом, визначений судом.

Стягуючи з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 2 000,00 грн., суд першої інстанції зазначив, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності, а тому, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем ТОВ «ФК «Прайм Альянс» судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому відшкодуванню.

Крім того, з урахуванням положень статті 435 ЦПК України та майнового стану відповідачки ОСОБА_1 , яка знаходиться у скрутному матеріальному становищі, отримує мінімальну заробітну плату та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про можливість розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців, починаючи з дати ухвалення рішення суду, шляхом сплати ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» рівних платежів щомісяця на 1 число відповідного місяця в сумі по 756,27 грн., що не буде становити для неї надмірний тягар.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 15 січня 2019 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МФ-154, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 5 000,01 грн., строк кредитування 15 днів, зі сплатою 292% річних, розмір комісії за обслуговування - 700 грн. (а.с. 8 копія договору, а.с. 9 копія заявки на отримання кредитів та визначення договірних відносин, що встановлюються, а.с. 10 копія видаткового чеку).

Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами.

01 листопада 2018 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено Договір №1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, у відповідності до умов якого ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Прайм Альянс» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «ФК «Прайм Альянс» приймає належні ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» Права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 12-15 копія договору, а.с. 18, 19 копії платіжних інструкцій).

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог №8 від 15 квітня 2019 року до Договору №1 про відступлення права вимоги від 01 листопада 2018 року, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № МФ-154 від 15 січня 2019 року.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Тобто, відповідачка ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «ФК «Прайм Альянс» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення частиною 1 статті 1050 ЦК України.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника покладається обов`язок сплати кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування кредитом, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 1 статті 1048 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно.

Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що, згідно умов кредитного договору № МФ-154 від 15 січня 2019 року, ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5 000,01 грн., строком на 15 днів, з нінцевим терміном повернення 30 січня 2019 року.

Умовами цього Договору не передбачено можливості продовження строку кредитування, а доводи апеляційної скарги щодо нерахування судом першої інстанції положень пунктів 1.6., 1.7., 1.8., 5.3. цього Договору, оскільки ними визначено порядок відповідальності сторін за прострочення виконання взятих на себе зобов?язань, а не нарахування та сплату відсотків в межах строку користування кредитом, узгодженого стронами.

Враховуючи вищевикладене, нарахування судом першої інстанції відсотків здійснено в межах строку, узгодженого сторонами, й доводи апеляційної скарги позивача в цій частині колегією суддів не приймаються.

При цьому, судом вірно встановлено, що за 15 днів, з 15 січня 2019 року по 30 січня 2019 року, користування кредитними коштами в розмірі 5 000,01 грн., відповідач мала сплатити відсотки відповідно до п.1.5., п.1.8., п.1.9. Договору в розмірі 600,00 грн. та комісію в розмірі 700,00 грн.

Відповідачкою ОСОБА_1 , після відступлення права вимоги, було сплачено кошти в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором у загальному розмірі 1 888,58 грн., які, при нарахуванні відсотків у межах строку кредитування, мали бути розподілені наступним чином: комісія 700,00 грн., відсотки 600,00 грн., тіло кредиту - 588,58 грн.

Тобто, відповідачкою ОСОБА_1 , до подання позову до суду, відсотки за користування кредиту були сплачені повністю та частково сплачено тіло кредиту, залишок за тілом кредиту становить 4 411,43 грн., й саме у такому розмірі заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.

Погоджується колегія суддів й з висновками суду першої інстанції про те, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, нарахування яких судом проведено з урахуванням заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме: 3% річних у розмірі 378,89 грн. та інфляційні втрати в розмірі 916,67 грн.

Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що, відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист,представництво та інші види адвокатської діяльності.

Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 року у справі №756/2114/17 звернув увагу на наступне. Враховуючи положення ст.28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 9 084,00 грн. підтверджуються: договором про надання правничої допомоги №06/06 від 06.06.2023 адвокатом Дорошенко М.А. (а.с. 20-22); посвідченням та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Дорошенко М.А. (а.с. 23, 24); актом приймання-передачі наданих послуг №45 від 30.01.2025 (а.с. 26); рахунком-фактурою №45 (а.с. 27); платіжною інструкцією 9868 від 03.02.2025 (а.с. 25).

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2 000,00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: