У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану одночасно із позовною заявою до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки:

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину від 27.12.2022, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 65930817 щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 100 та земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0008, витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки площею 0,1465 га, що складає 1465/5367 частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0008 та поновлення у державному земельному кадастрі відомостей про належну позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0011.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0008 та розташований на ній об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 100, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

В обгрунтування поданої заяви про забезпечення позову, заявник зазначив, що згідно з договором купівлі-продажу частки земельної ділянки, він придбав у власність від ОСОБА_3 1465/5367 частки земельної ділянки загальною площею 0,1465 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:005:0011, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Договір купівлі- продажу зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 3864261 від 19.04.2007. На придбаній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, зерносклад, загальною площею 428,6 кв. м, яке позивач також придбав від ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2007. Право власності на придбану земельну ділянку підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку від 04.07.2007 серії ЗК № 005955, виданим Холмківською сільською радою, а право власності на об`єкт нерухомого майна на вказаній земельній ділянці підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Холмківською сільською радою 30.05.2007 за № 127.

Позивачу стало відомо, що продавець земельної ділянки ОСОБА_3 помер, а його син ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0008 у порядку спадкування, а відповідно до Державного земельного кадастру, земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0011, яка належала позивачу на праві приватної власності не існує і вона архівована. Позивач вважає, що набуття відповідачем права власності на вказану земельну ділянку є незаконним та підлягає скасуванню.

Обумовлюючи необхідність вжиття такого заходу забезпечення як накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0008, заявник покликається на наявну можливість у ОСОБА_2 розпоряджатися нею, відчужити її на користь третіх осіб, що в подальшому може ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення у даній справі.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачені такі види заходів забезпечення позову як накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Водночас, пунктом 4 зазначеної вище постанови визначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) визначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, так як безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зробила висновок про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Із поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом позовних вимог заявника є вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, видане на ім`я ОСОБА_2 , витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 1465 га, що складає 1465/5367 частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0008, придбаної позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2007, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Матеріалами заяви про забезпечення позову та доданими до неї додатками підтверджено, що між сторонами дійсно існує спір з приводу якого подано позовну заяву.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну земельну ділянку, заявник покликається на наявну можливість у ОСОБА_2 розпоряджатися нею, відчужити її на користь третіх осіб, що в подальшому може ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення.

Зазначена обставина підтверджуються доданим до заяви витягом з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0011 площею 0,1465 га з 04.07.2007 року на підставі договору купівлі-продажу № 1153, від 19.04.2007, копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 005955, копією договору купівлі-продажу частки земельної ділянки площею 0,1465 га та копією договору купівлі-продажу 1/3 частки нежитлового приміщення, зерноскладу, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Оцінивши подані заявником докази, суд дійшов до висновку, що розпорядження земельною ділянко з кадастровим номером :01:005:0008 чи відчуження її на користь третіх осіб може завдати шкоди інтересам позивача, а тому вважає за доцільне вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на дану земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна та заборони ОСОБА_2 відчужувати дану земельну ділянку.

За обставин, викладених у поданій позовній заяві та заяві про забезпечення позову, такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, та спрямованим на збереження існуючого становища у спірних правовідносинах до завершення розгляду справи, і саме ця земельна ділянка та об`єкт нерухомого майна є предметом спору. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до порушення збалансованості інтересів сторін та невиправданого обмеження права відповідача ОСОБА_2 на розпорядження та користування цим майном.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 149, 150, 152, 153, 157, 260-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву задовольнити.

2. Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0008 та об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 100, розташовані за адресою: по АДРЕСА_2 .

3. Заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , відчужувати земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0008 та розташований на ній об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 100, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Примірник ухвали про забезпечення позову для її негайного виконання надіслати до Ужгородського відділу ДВС в Ужгородському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Копію ухвали направити іншим учасникам справи для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Суддя Н.І. Зарева