Справа № 135/527/25
Провадження № 2/135/296/25
У Х В А Л А

іменем України

28.08.2025 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Безпалька С.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ладижинського міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявив у усній формі відвід судді Волошиній Т.В., посилаючись на обставини, які, на його думку, свідчать про сторонній вплив на розгляд справи. Зокрема, позивач зазначив, що у провадженні Ладижинського міського суду перебуває на стажуванні племінник відповідачки син її сестри на ім`я ОСОБА_3 , який проходитиме стажування під керівництвом судді Корнієнка О.М. На переконання позивача, зазначена особа втручається у розгляд справи, оскільки, за твердженням позивача, саме вона надала відповідачці допомогу у складанні відзиву на позовну заяву.

Позивач звернув увагу на зміст відзиву, в якому містяться посилання на норми процесуального законодавства та Конституції України, що, на його думку, свідчить про підготовку документа особою з юридичною освітою. Також він зазначив, що під час попереднього судового засідання з`ясовувалося, чи має відповідачка адвоката, і вона повідомила, що не має, а процесуальний документ складала самостійно, що, на переконання позивача, не відповідає дійсності.

У зв`язку з наведеним, позивач висловив сумніви в об`єктивності та неупередженості суду, заявив відвід судді Волошиній Т.В. та просив передати справу на розгляд до іншого суду Вінницької області.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердила, що її племінник на ім`я ОСОБА_4 дійсно працює у Ладижинському міському суді. Водночас вона заперечила твердження позивача про те, що племінник брав участь у підготовці відзиву на позовну заяву або іншим чином впливав на розгляд справи. Зазначила, що не розуміє підстав, на яких позивач дійшов такого висновку, оскільки жодних доказів, які б підтверджували надання їй допомоги з боку племінника, позивач не надав.

Відповідачка також зазначила, що, відповідно до закону, має право як особисто складати процесуальні документи, так і звернутися за правовою допомогою до адвоката, хоча на теперішній час її жодний адвокат офіційно не представляє.

У зв`язку з наведеним вона вважає твердження позивача необґрунтованими, а заяву про відвід такою, що не має підстав.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та перевіривши обґрунтованість заявленого відводу, дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 39 ЦПК України, на підставах, передбачених статтями 3638 цього Кодексу, судді, секретареві судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відповідно до пунктів 3 та 5 частини першої статті 36 ЦПК України, суддя не може брати участі у розгляді справи та підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи опосредковано зацікавлений в результаті розгляду справи або якщо є інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості чи об`єктивності.

Частина 2 і 3 статті 40 ЦПК України передбачає, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи, що заяву про відвід судді подано позивачем ОСОБА_1 безпосередньо під час судового засідання, питання про відвід, відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України, підлягає вирішенню судом, що розглядає справу.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу, що прямо передбачено частиною одинадцятою статті 40 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При вирішенні заяви про відвід суд ураховує положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суд застосовує Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка закріплює право на справедливий суд, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Важливою процесуальною гарантією реалізації права кожної людини на справедливий розгляд незалежним і безстороннім судом у кримінальному провадженні України є інститут відводів (самовідводів) професійних суддів.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді, що узгоджується із висновками, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №9901/22/17.

При об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суді повинно бути визначено чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді.

Разом з тим, надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Наявність безсторонності для цілей, передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції, визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» від 24.05.1989).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

За змістом статті 6 Конвенції суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ветштайн проти Швейцарії» від 21.12.2000).

Суд також враховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини у рішенні від 15.07.2020 у справі №16695/04 «Газета Україна-Центр проти України». У розрізі розгляду вказаної справи Європейський Суд вказав, що суб`єктивний критерій, то презумпція особистої неупередженості судді, який діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. При цьому важливим залишається також об`єктивний критерій окремо від поведінки суддів та наявність обставин існування переконливих фактів, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Згідно зі статтею 15 Правил суддівської етики, затверджених 22.02.2013 року XI (черговим) З`їздом суддів України, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Наведені у заяві позивача ОСОБА_1 доводи про наявність сумнівів у неупередженості судді ОСОБА_5 об`єктивно не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях, власному сприйнятті та оцінці дій третіх осіб. Вказані обставини не свідчать про наявність жодної із підстав для відводу судді, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України.

Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, реалізація права на справедливий судовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вимагає не лише фактичної безсторонності суду, а й забезпечення довіри з боку учасників процесу до суду як до інституції, уповноваженої здійснювати правосуддя.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема в справах Білуха проти України , Газета Україна-Центр проти України , Ветштайн проти Швейцарії, наголошує, що суб`єктивна впевненість особи у небезсторонності судді не є вирішальною. Водночас, якщо така впевненість поєднується з відсутністю належних процесуальних гарантій, які б дозволили об`єктивно розвіяти відповідні сумніви, це може свідчити про порушення принципу справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до положення статті 3 Європейського статуту суддів, суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися таким з точки зору стороннього, об`єктивного спостерігача.

Суд бере до уваги не лише відсутність юридичних підстав для задоволення заяви про відвід, а й необхідність забезпечення повної довіри учасників до судового розгляду. Сукупність викладених обставин, що свідчить про стійке переконання позивача в небезсторонності судді, у поєднанні з високим стандартом суддівської неупередженості та з метою запобігання будь-яким об`єктивно можливим сумнівам, дає підстави вважати, що задоволення заяви про відвід відповідає принципу забезпечення справедливого суду та стандартам Конвенції.

Отже, на основі зазначеного, заява про відвід судді Волошиної Т.В. підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 33, 36, 38, 40, 260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Волошиної Тетяни Вікторівни, задовольнити.

Відвести суддю Волошину Тетяну Вікторівну від участі у розгляді цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - передати до канцелярії Ладижинського міського суду Вінницької області для визначення судді у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя