Справа № 308/9373/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатської апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Мацунича М.В., Джуги С.Д.,

за участі секретаря - Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2025 року у справі №308/9373/24 за заявою боржника ОСОБА_2 , про поворот виконання судового наказу,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заяви

У березні 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про поворот виконання судового наказу від 15 липня 2024 року у справі №308/9373/24, яким з боржника було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 2019 року народження у розмірі з усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.05.2024 та до досягнення дитиною повноліття .

Зазначає, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2024 судовий наказ від 15 липня 2024 року у справі №308/9373/24 було визнано таким, що не підлягає виконанню. Вказана ухвала суду залишена без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.02.2025.

Вказує, що за час перебування судового наказу на виконанні, у межах виконавчого провадження НОМЕР_3 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто 27 956 грн, 81 коп..

З врахуванням того, що судовий наказ від 15.07.2024 №308/9373/24 визнаний ухвалою суду від 07.08.2024 таким, що не підлягає виконанню, на підставі того, що стягувач ОСОБА_1 надав завідомо неправдиві відомості про проживання спільного малолітнього сина разом із ним, просила суд, у порядку повороту виконання судового наказу від 15.07.2024 виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 27 956 гривень 81 копійку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2025 року заяву ОСОБА_2 задоволено та допущено поворот виконання судового наказу №308/9373/24 від 15.07.2024, шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми 27956,81 грн. стягнутих з неї аліментів.

Ухвала мотивована тим, що оскільки судовий наказ №308/9373/24 від 15.07.2024 був визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому що був виданий судом на підставі завідомо неправдивих відомостей, поданих ОСОБА_1 , відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 445 ЦПК України, суд визнав допустимим поворот виконання судового наказу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, у травні 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2025 скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви.

У своїй апеляційній скарзі стягувач ОСОБА_1 не погоджується із висновками суду та заперечує те, що судовий наказ був виданий та обґрунтований на завідомо неправдивих відомостях.

Вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою докази у справі про те, що дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає зі стягувачем за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується також висновком органу опіки та піклування, а також самою дитиною.

Стверджує, що на час подання заяви та на момент видачі судового наказу дитина проживала та продовжує проживати разом зі стягувачем. При зверненні до суду про видачу судового наказу ним було надано належні та допустимі докази підтвердження того, що син ОСОБА_3 зареєстрований та проживає з батьком.

У своїх доводах ОСОБА_1 заперечує обґрунтування повороту виконання судового наказу лише на підставі наявності між сторонами справи спору про визначення місця проживання дитини.

Зазначає, що ним оскаржено постанову Закарпатського апеляційного суду від 04.02.2025 до Верховного Суду та станом на 08.04.2025 Верховним Судом не вирішено питання про відкриття провадження за скаргою. У зв`язку з чим вважає, що заява про поворот виконання судового наказу є передчасною.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 боржником ОСОБА_2 подано відзив, у якому остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2025 - без змін, а також стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи. Посилаючись на постанову Закарпатського апеляційного суду від 04.02.2025 зазначає, що судом було вірно встановлено, що на момент подання ОСОБА_1 заяви про видачу судового наказу та її розгляду, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існував та продовжує існувати спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 , та участі батьків у його вихованні ( справа №308/4263/24).

Зазначає, що факт проживання ОСОБА_3 разом із матірю не заперечувався в межах справи №308/4263/24 і самим ОСОБА_1 , про що останній зазначав у поданому ним відзиві на зустрічну позовну заяву боржника (п.2 ст.2 відзиву на зустрічний позов ОСОБА_2 від 24.04.2024).

Відносно посилання стягувача на висновок органів опіки та піклування, в якому вказано, що син зазначив про його проживання разом із батьком, то в цьому випадку боржник вказує, що станом на час складання висновку - 26.06.2024 ОСОБА_1 утримував сина ОСОБА_4 у себе, не надаючи йому можливості бачитися із матір`ю. Стверджує, що починаючи з 13.05.2024 та до 04.07.2024 ОСОБА_1 систематично чинив перешкоди у побаченні малолітнього сина з матір`ю, ухилявся від виконання вимог державного виконавця та судових рішень, якими визначався порядок побачень дитини із сторонами та перебування з ними, що стало наслідком відкриття кримінального провадження №0001148 та оголошення ОСОБА_1 підозри за фактом не виконання ухвал Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/4263/24.

Заперечує твердження апелянта про те, що заява про поворот виконання судового наказу є передчасною, оскільки ухвала місцевого суду про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, набрала законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом. Крім того вказує, що 10.04.2025 Верховний Суд у справі №308/9373/24 виніс ухвалу про відмову ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою.

Крім того, у відзиві вказує, що зв`язку з розглядом справи №308/9373/24 Закарпатським апеляційним судом, ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. До відзиву представником боржника подано детальний опис виконаних робіт (наданих послуг).

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції та явка учасників

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 , його представник в судове засідання не з`явились повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що стверджується довідками про доставку судових повісток до електронних кабінетів апелянта та його представника (а.с.224, 224 а том 2). В судове засідання з`явився представник ОСОБА_2 . Представник апелянта - адвокат Німець О.М. - повторно подала до апеляційного суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи, оскільки бере участь у судовому засіданні Великоберезнянського районного суду. Попереднє судове засідання апеляційного суду просила відкласти через особисті невідкладні обставини. Таким чином, представник апелянта, здійснюючи адвокатську діяльність, надала перевагу іншому судовому провадженню. При цьому, апелянт в судові засідання апеляційного суду також не з`являвся і про причини неявки суду не повідомляв. Зважаючи на те, що позиція апелянта та його представника апеляційному суду відома - до суду першої інстанції подавались заперечення на заяву про поворот виконання рішення, які були складені адвокатом Німець О.М., апеляційна скарга також була складена адвокатом Німець О.М. - колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника Сливки Р.Т., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено судом та з матеріалів справи вбачається, що 31 травня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі від заробітку боржника. Заява стягувача мотивована тим, що неповнолітня дитина сторін проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. До вказаної заяви подано докази з яких вбачається, що ОСОБА_3 2019 року народження є сином сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , згідно зі свідоцтвом про народження (а.с.5 том1).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 29.05.2024 місце проживання ОСОБА_1 з 08.08.2016 зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 . (а.с.6 том 1).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 29.05.2024 місце проживання ОСОБА_3 з 18.06.2019 зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 (а.с.7 том 1).

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої 30.05.2024 ТОВ «Наш-Добробут» на підставі акту про фактичне місце проживання ОСОБА_1 проживає разом із сином за адресою АДРЕСА_3 (а.с.8 том1).

15.07.2024 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі з усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.05.2024 та до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця від 23.07.2024 відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_3 з виконання судового наказу № 308/9373/24, виданого 15.07.2024 (а.с.126 том 2).

Боржник ОСОБА_2 просила суд визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що стягувачем було повідомлено суду неправдиві відомості щодо місця проживання дитини, та зазначено про наявність спору між сторонами про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.08.2024 заяву ОСОБА_2 задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ №308/9373/24, виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 15.07.2024.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.02.2025 ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.08.2024 залишено без змін.

Вказаною постановою апеляційного суду встановлено, що станом на момент подання ОСОБА_1 заяви про видачу судового наказу та її розгляду, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існував та продовжує існувати спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 та участі батьків у його вихованні, який розглядається Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області (справа №308/4263/24). Суд також визнав встановленим те, що посилання стягувача у заяві про видачу наказу про те, що з квітня 2024 року ОСОБА_6 проживав разом із ним спростовується доданими доказами до заяви боржника доказами, які, зокрема, підтверджують перешкоджання батьком спілкуватись матері з сином (ухвали суду від 22.05.2024 та 18.06.2024; постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2024 та від 20.06.2024, повідомленням про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України від 01.07.2024).

Згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2024 вбачається, що судом задоволено заяву ОСОБА_2 та забезпечено позов у справі №308/4263/24 та було вжито наступні заходи забезпечення позову: - заборонити ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення ОСОБА_2 перешкод у побаченнях, спілкуванні та проведені разом часу з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення розгляду справи №308/4263/24; - встановити графік перебування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із сторонами забезпечивши рівноцінний час перебування дитини з кожним із них до закінчення розгляду справи №308/4263/24; - заборонити ОСОБА_1 особисто або через третіх осіб вивозити за межі України малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення розгляду справи №308/4263/24 (а.с.27-29 том1).

Від виконання вказаної ухвали суду ОСОБА_1 ухилявся, у зв`язку з чим за заявою ОСОБА_2 28.05.2024 було внесено відомості про кримінальне провадження №0001148 за ч.1 ст. 382 КК України відносно ОСОБА_1 , що підтверджується копією витягу з реєстру (а.с.33 том1).

Згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.06.2024 заяву ОСОБА_2 задоволено та вжито заходи забезпечення позову в справі №308/4263/24 та встановлено графік перебування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із сторонами: із 14:00 год. четверга до 10:00 год. понеділка - з ОСОБА_2 ; із 10:00 год. понеділка до 14:00 год. четверга - з ОСОБА_1 , таким чином, щоб забезпечити рівноцінний час перебування дитини з кожним із них до закінчення розгляду справи №308/4263/24.

Вказані ухвали перебували на примусовому виконанні державною виконавчою службою (а.с.31, 32 том1).

Відповідно до копії повідомлення про підозру 01.07.2024 Слідчим ВС Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України - умисне невиконання ухвали суду, що набрала законної сили (а.с.66 - 69 том1).

В матеріалах справи міститься відзив, поданий 22.05.2024 представником ОСОБА_1 , на зустрічний позов ОСОБА_2 у справі № 308/4263/24, де міститься інформація, що син поперемінно проживає з кожним з батьків окремо (а.с.240 «а» том 1).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2024 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_1 з 13.05.2024 до 04.07.2024 утримував дитину у себе, не даючи можливості матері спілкуватись з сином. В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 вказав, що після 04.07.2024 - після чергового судового засідання у справі № 308/4263/24, ОСОБА_1 передав сина матері та в подальшому сторони дотримувались графіку перебування малолітньої дитини ОСОБА_3 , визначеного ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.06.2024 про забезпечення позову в справі №308/4263/24.

Як зазначалось вище, Постановою державного виконавця від 23.07.2024 відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_3 з виконання судового наказу № 308/9373/24, виданого 15.07.2024 (а.с.126 том 2), та згідно листа начальника Відділу державної виконавчої служби умісті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.02.2025 при примусовому виконанні виконавчого провадження НОМЕР_3 станом на 28.02.2025 з боржника ОСОБА_2 стягнуто та перераховано стягувачу ОСОБА_1 суму 27956,81 грн. (а.с.127 том 2).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду

Цивільним процесуальним кодексом України передбачено можливість повороту виконання рішення. У справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача (ч. 2 ст 445 ЦПК України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 року № 13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає в поверненні сторін провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для (виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Поворот виконання - це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням. Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі. Застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Відповідно до ч. 3 ст 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Визнаючи судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції у постанові від 04.02.2025, встановив, що станом на момент подання ОСОБА_1 заяви про видачу судового наказу та її розгляду, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 29.04.2024 існував спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 та участі батьків у його вихованні, який, саном на 04.02.2025, ще розглядався (справа №308/4263/24).

Апеляційний суд у постанові від 04.02.2025 вказав, що посилання стягувача у заяві про видачу наказу про те, що з квітня 2024 року ОСОБА_6 проживав разом із ним спростовується доданими до цієї заяви доказами, які, зокрема, підтверджують перешкоджання батьком матері спілкуватись з сином (ухвали суду від 22.05.2024 та 18.06.2024; постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2024 та від 20.06.2024, повідомленням про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України від 01.07.2024).

Ухвалою від 10.04.2025 Верховний Суд у справі №308/9373/24 відмовив ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 серпня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року.

Таким чином, попри те, що між сторонами з квітня 2024 року існував спір щодо визначення місця проживання дитини і ОСОБА_1 було про це відомо, останній, всупереч положенням ЦПК України, 31.05.2024 подав заяву про видачу судового наказу, повідомивши таким чином суду неправдиві відомості; сторонами фактично виконувалась ухвала про забезпечення позову - син з початку липня 2024 року почергово проживав у батьків - проте із ОСОБА_2 з 31.05.2024 до 28.02.2025 на користь ОСОБА_1 стягувались аліменти на утримання дитини за судовим наказом, який було видано 15.07.2024.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про допустимість повороту виконання судового наказу №308/9373/24 від 15.07.2024, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнутих з неї аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційний суд вирішити питання судових витрат та стягнути на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Вказана вимога підлягає до часткового задоволення, зважаючи на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно додаткової угоди від 30.06.2025 між ОСОБА_2 та Адвокатського бюро «Майор і партнери» про надання правничої допомоги в Закарпатському апеляційному суді по справі №308/9373/24 (провадження 22-ц/4806/575/25). Відповідно до умов угоди клієнт за надання правової допомоги сплачує адвокату 5000 грн з розрахунку 1000 грн за 1 годину роботи (а.с.213 том 2). Згідно наданого розрахунку, 4 год 00 хв. - формування та подання відзиву на апеляційну скаргу; 1 год 00 хв - участь в судових засіданнях (а.с.214 том 2). Згідно наданого Рахунку 5000 грн було сплачено ОСОБА_2 02.07.2025 (а.с. 215 том 2).

Враховуючи категорію, складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності, реальності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що сума гонорару в суді апеляційної інстанції в розмірі 2500 грн. є співмірною із складністю справи та наданими адвокатським об`єднанням «Майор і партнери» послугами, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням норм цивільного процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) судові витрати на професійну (правничу) допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та, відповідно до положень ст 389 ЦПК України, касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2025 року.

Головуюча

Судді: