Справа № 490/5180/25
н/п 2/490/3413/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення в солідарному порядку боргу за надані послуги водопосточання та водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2025 року Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення боргу за надані послуги водопосточання та водовідведення у розмірі 5949,46 грн.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення в тому числі і за адресою: АДРЕСА_1 . На ім`я боржників був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . За зазначеним особовим рахунком за період надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з 01.01.2010 року до 31.03.2025 року рахується заборгованість у розмірі 5949,46 грн, яка складається з: заборгованості з наданих послуг централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 5132,54 грн, та абонентської плати у розмірі 816,92 грн. Нарахування за надані послуги до червня 2021 року здійснювалося відповідно до показів водоміра. З червня 2021 року у зв`язку з відсутністю інформації про показання вузлів обліку та недопущення споживачем виконавця до відповідного вузла обліку для зняття показань нарахування здійснено відповідно до затверджених норм згідно благоустрою помешкання, на підставі рішеня Миколаївської міської ради №661 від 28.07.2021 року, за нормою 9,10/8,94 куб. м. на одну людину на місяць, які діяли на зазначений у заборгованості період.

З урахуванням наведеного позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь вказану вище заборгованість.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

30.06.2025 року матеріали справи передано для розгляду судді Саламатіну О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 01.07.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 01.07.2025 року відповідачам був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

03.07.2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила надати їй можливість ознайомитися з матеріалами справи.

03.07.2025 року ОСОБА_1 в приміщенні суду ознайомилась з матеріалами справи, що підтверджується її особистим підписом на заяві від 03.07.2025 року.

14.07.2025 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про застосування строку позовної давності, про зобов`язання позивача надіслати на адресу відповідачів паперові екземпляри позовної заяви №490/5180/25 зі всіма додатками, про заобов`язання позивача надіслати відповідачам докази по справі, про продовження відповідачам процесуального строку на складання відзиву на позовну заяву.

16.07.2025 року ОСОБА_1 продублювала та подала до суду вдруге вищезазначені клопотання.

21.07.2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила надати їй можливість ознайомитися з матеріалами справи.

05.08.2025 року було повідомлено ОСОБА_1 про можливість ознайомлення з матеріалами справи, однак остання цією можливістю не скористалася, вказане підтверджується телефонограмою від 05.08.2025 року, яка наявна в матеріалах справи.

18.08.2025 року було повторно повідомлено ОСОБА_1 про можливість ознайомлення з матеріалами справи, на що остання відповіла, що сенсу ознайомлюватися з матеріалами справи для неї вже немає. Вказане підтверджується телефонограмою від 18.08.2025 року, яка наявна в матеріалах справи.

' 01.09.2025 року відповідачі направили до суду повідомлення про неналежного відповідача у справі №490/5180/25. В повідомленні зазначено, що відповідно до статті 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на власника цього майна. За результатми прилюдних торгів проведених у 2013 році квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_3 , яка отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідачі, які належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження також і шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України, не скористались своїм процесуальним правом та не направили суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що для розрахунків за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

З витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва №9.19- від 01.07.2025 року вбачається, що боржники ОСОБА_1 , зареєстрована за вищевказаною адресою з 08.12.2009 року, а ОСОБА_2 з 01.11.2016 року.

Як встановлено судом, відповідачі є споживачами комунальної послуги, що надає позивач, оскільки між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг постачання холодної води і водовідведення, однак вони не сплачують вартість послуг, що порушує право позивача на отримання коштів за надані послуги у встановлений законодавством строк, та в повному обсязі.

За такого, у відповідачів виникло зобов`язання сплатити заборгованість за спожиті послуги, а у позивача право вимагати від них виконання свого обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Щодо аргументів відповідачів, що відповідно до статті 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на власника цього майна та що за результатми прилюдних торгів проведених у 2013 році квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_3 , яка отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову, суд зазначає таке.

Як встановлено в постанові Миколаївського апеляційного суду від 27 березня 2019 року у справі №490/1075/17 - "Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 04.05.2016р. визнані недійсними прилюдні торги із продажу квартири АДРЕСА_1 , протокол проведення прилюдних торгів, акт державного виконавця від 19.08.2013р. про проведення прилюдних торгів, свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 20.08.2013р. приватним нотаріусом Міхняєвою А.А. на ім`я ОСОБА_3 "

Крім того, як вбачається з відповідей №1722478 від 01.09.2025 року та №1722410 від 01.09.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.ст. 67, 68 Житлового кодексу України (далі ЖК України), та визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

При цьому, статею 162 ЖК України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальнихпослуг є: послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення.

Згідно ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний в тому числі оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 22 Закону України «Про питну воду та питне водовідведення» встановлено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання;

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно п. 47 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених Постановою КМУ №690 від 05.07.2019 року (із мінами та доповненнями) Індивідуальний споживач зокрема зобов`язаний: оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.

Відповідно до пунктів 35, 37, 38, 39 вищезазначеної Постанови, плата за послуги, абонентське обслуговування та плата за технічне обслуговування і поточний ремонт внутрішньобудинкових систем централізованого водопостачання та водовідведення багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однією сумою в порядку та розмірах, визначених договором. Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитих послуг щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань і одностороння зміна умов договору не допускається.

Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що за період надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з 01.01.2010 року до 31.03.2025 року рахується заборгованість у розмірі 5949,46 грн, яка складається з: заборгованості з наданих послуг централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 5132,54 грн, та абонентської плати у розмірі 816,92 грн.

Відповідачами не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості, а також жодних заперечень щодо наведеного позивачем розрахунку заборгованості.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №750/12850/16-ц від 26.09.2018 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Розрахунок заборгованості, що наданий представником позивача містить відомості про: норму, об`єм споживання, тариф, суму до сплати, сплачену суму та суму боргу.

Відповідачами не надано до суду доказів того, що вони у встановленому законом порядку відмовилися від надання послуг позивачем, а також не надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати.

Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до приписів частини 1 статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

При цьому, частиною 1 статті 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про застування строків позовної давності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України, визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч.4). Якщо суд визнає поважним_и причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5). Відповідачка, заперечуючи проти позову, просила застосувати позовну давність відносно заявлених позовних вимог.

Заборгованість за надання послуг з водопостачання та водовідведення складається з суми заборгованості за кожний місяць як черговий платіж. Позивач звернувся 30 червня 2025 року до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідачів боргу за водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2010 року до 31.03.2025 року в сумі 5949,46 грн.

З вищевказаної історії фінансового стану послуг абонента, вбачається, що відповідачами частково здійснювалися платежі, тобто, строки позовної давності переривалися, а за такого строк звернення з даним позовом не пропущено.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, а також достатній взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином з відповідачів в солідарному порядку слід стягнути суму боргу за наданні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в загальному розмірі 5949,46 грн, яка складається з: заборгованості з наданих послуг централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 5132,54 грн, та абонентської плати у розмірі 816,92 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Крім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений згідно платіжної інструкції №9948 від 09 травня 2025 року судовий збір у розмірі по 1211,20 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161, , п/р НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Восток», МФО 307123) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення в солідарному порядку боргу за надані послуги водопосточання та водовідведення, задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2010 року до 31.03.2025 року у розмірі 5949 (п`ять тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) гривень 46 копійок яка складається з: заборгованості з наданих послуг централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 5132,54 грн, та абонентської плати у розмірі 816,92 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» судовий збір у розмірі по 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін