490/6617/25
н/п 2/490/3916/2025
У Х В А Л А

15 серпня 2025 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Чулуп О.С., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності,

встановив:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , до Миколаївської міської ради, в якій остання просить визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову представником зазначено, що ОСОБА_1 є фактичним володільцем житлового приміщення на підставі технічного паспорту виготовленого 13.03.2014 року. Згідно до витягу з ДРРП на нерухоме майно позивач також є орендарем з 2013 року.

Листом Миколаївської міської ради позивачу було відмовлено у продовженні дії договору оренди на земельну ділянку на якій розташоване приміщення чим порушуються її права, як користувача земельної ділянки на якій розташоване належне їй приміщення згідно до Конституції України та чинного земельного законодавства.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України).

Згідно з положеннями ч. 1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" № 3 від 01.03.2013 роз`яснено, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У той час як відповідно до ч. 1ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч. 1ст. 4 ГПК України).

За змістом ч. 1ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені устатті 4 цього Кодексу.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2ст. 4 ГПК України).

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» роз`яснено, що у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень наведених уст. 3 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 5ст. 3 Господарського Кодексу України(даліГК України) господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи договір оренди землі № 9433 від 20 серпня 2013 року укладено між Миколаївською міської радою та ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем.

Таким чином позивачем і відповідачем у вказаній позовній заяві є фізична особа-підприємець та юридична особа.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що даний позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 187 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1ст. 187 ЦПК України, суд

ухвалив:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Повернути позивачу судовий збір в розмірі 15140 грн. сплачений 23.07.2025 року за кваитанцією № 0.0..1 до АТ КБ «Приватбанк».

Роз`яснити позивачу що вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя