ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/844/25 Номер провадження 22-ц/814/2729/25Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Одринської Т.В.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Полтавагаз» - Плескача Юрія Анатолійовича на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2025 року постановлене під головуванням судді Самсонової О.А., повний текст судового рішення виготовлено 07.04.2025

у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У лютому 2025 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем послуг з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , отримує послуги, але за них не сплачує. Станом на 01 лютого 2025 року сума заборгованості відповідача становить 1191,67 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати позивача у зв`язку з порушенням зобов`язання відповідачем становлять 123,60 грн., 3% річних за час прострочення 32,97 грн.

Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 1191,67 грн, збитки від інфляції в розмірі 123,60 грн., 3% річних за час прострочення 32,97 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Всього просив стягнути 3770,64 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2025 року в задоволенні позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено на підставі долучених до матеріалів справи доказів факту укладення з відповідачем договору на одержання послуг з розподілу природного газу, а також факту споживання відповідачем послуг, які надаються позивачем.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Представник позивача АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» Плескач Ю.А. оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що відповідач підтверджує той факт, що вона зареєстрована за адресою гуртожитку АДРЕСА_1 . За вказаною адресою здійснюється розподіл природного газу без індивідуальних приладів обліку, а отже, розрахунок плати здійснюється за встановленою нормою споживання на кожного зареєстрованого мешканця. У даному випадку, відповідно до кількості трьох зареєстрованих осіб. Відсутність фактичного користування газом не звільняє Відповідача від обов`язку оплачувати послугу розподілу. Споживач не звертався до Оператора ГРМ із заявою про тимчасове не проживання зареєстрованих осіб або про припинення розподілу природного газу на об`єкт споживача або розірвання договору розподілу природного газу. Таким чином, договірні правовідносини між АТ «Полтавагаз» та ОСОБА_1 щодо надання послуг з розподілу природного газу не припинені.

Зазначає, що акт, складений сусідами відповідача не може слугувати належним достовірним та достатнім доказом відсутності договірних відносин з розподілу природного газу між АТ «Полтавагаз» та ОСОБА_1 , а також спростовувати обов`язок оплати послуг із розподілу природного газу з боку споживача, навіть за відсутності споживання природного газу.

Відповідно до копії технічного паспорта к.201 по АДРЕСА_2 , у п. 5 технічної характеристики кімнати зазначено, що будинок обладнано, в тому числі, газопостачанням.

Фотознімки надані відповідачем взагалі не містять інформації щодо предмету доказування і жодним чином не спростовують позовні вимоги. У вказаному гуртожитку передбачено спільне користування кухнею, у якій знаходяться газові плити підключені до газорозподільної мережі.

Природний газ постачається для потреб мешканців, відповідач, як власник кімнати, має фактичний доступ до зазначеної кухні та газових плит, і, відповідно, має можливість користуватися природним газом, який постачається до гуртожитку. Розподіл природного газу здійснюється на підставі відповідного договору з оператором газорозподільної системи, а витрати на розподіл газу покладаються на усіх споживачів, які мають доступ до відповідного обладнання.

З доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу вбачається, що у споживача ОСОБА_1 , виникла заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 року по 01.02.2025 року у розмірі 1 191,67 грн.

Отже, між АТ «Полтавагаз» та ОСОБА_1 виникли правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», ЦК України, Кодексом ГРМ та Типовим Договором розподілу природного газу. На підставі вищевикладеного вбачається, що відповідач є власником кімнати АДРЕСА_3 , так як у вказаному гуртожитку передбачено спільне користування кухнею, до якої підключені газові плити, а тому об`єкт відповідача фізично підключений до газорозподільної мережі, договірні правовідносини між сторонами щодо розподілу природного газу не припинено, а також враховуючи те, що від споживача заява про розірвання договору розподілу природного газу не надходила тому, відповідно до пункту 9 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, відповідач не звільняється від зобов`язання оплати вартості послуг з розподілу природного газу.

05.06.2025 до Полтавського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яку остання просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на ціну позову та зазначені норми закону, дана справа має розглядатися у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 є співвласником кімнати АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27 листопада 2024 року (а.с.9).

Звертаючись до суду першої інстанції з вказаним позовом позивач посилався на те, що відповідач є споживачем послуг з розподілу природного газу.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на відсутність правовідносин з позивачем та на те, що послуги з розподілу природного газу вона не споживала і не споживає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено на підставі долучених до матеріалів справи доказів факту укладення з відповідачем договору на одержання послуг з розподілу природного газу, а також факту споживання відповідачем послуг, які надаються позивачем.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується зогляду на наступне.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг.

Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

Відповідно до пункту 5 частини 2статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним.

Згідно ч. ч. 1, 2ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За нормами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до пункту 1.3. Типового договору розподілу природного газу - фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Факт не споживання ОСОБА_1 газу підтверджується матеріалами справи а саме актом який складений сусідами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_1 проживаючи в к. АДРЕСА_3 , не користується загальною кухнею на поверсі для приготування їжі та доступ до газопостачання відсутній (а.с.48).

Також ту обставину, що ОСОБА_1 не має доступу та не користується кухнею на поверсі підтверджують фотознімки та копія технічного паспорта на належну їй кімнату № НОМЕР_1 , з яких вбачається, що зазначена кімната має кухню площею 11 кв.м. обладнану електроплитою (а.с.44-45).

Надане 26.05.2025 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» Полтавському апеляціному суду клопотання з додатками про долучення доказів до матеріалів справи не може бути прийнято до уваги колегією суддів враховуючи наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи.

Під час апеляційного перегляду справи, представником позивача поданий новий доказ який не був предметом дослідження судом першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК Українищодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Приймаючи до уваги те, що представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження неможливості подання даних доказів до суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для їх прийняття та дослідження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Полтавагаз» - Плескача Юрія Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2025 року.

Головуючий суддя О.О.Панченко

Судді С.Б. Бутенко

Т.В. Одринська