Справа № 541/3240/25
Провадження № 2/541/1598/2025
У Х В А Л А

іменем України

22 серпня 2025 року м. Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Вірченко О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішень, визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вищезазначеною позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення п`ятдесят дев`ятої сесії Миргородської міської ради восьмого скликання № 31 від 29 січня 2025 року про відмову ОСОБА_1 в продовженні (поновленні) терміну дії договору оренди земельної ділянки № 8 від 14 травня 2018 року площею 2,6262 га кадастровий номер :00:006:0016; рішення п`ятдесят шостої сесії Миргородської міської ради восьмого скликання № 332 від 15 липня 2024 року «Про оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення» в частині п. 1 рішення щодо встановлення обов`язкового конкурсного відбору (аукціону) для поновлення договорів оренди земельних ділянок, сформованих за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв); визнати договір оренди земельної ділянки № 8 від 14 травня 2018 року, укладений між Миргородською міською радою Миргородського району Полтавської області та ОСОБА_1 , поновленим на той самий строк і на тих самих умовах; зобов`язати Миргородську міську раду Миргородського району Полтавської області усунути порушення переважного права ОСОБА_1 , передбаченого п. 6 договору № 8 від 14 травня 2018 року, шляхом укладення додаткової угоди, що підтверджує поновлення договору на тих самих умовах до 14 травня 2032 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

П. 19 ч. 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абз. 4 п. 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

У п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією (постанова Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 640/2071/21).

Предметом спору, з яким позивач звернувся до суду, в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення п`ятдесят дев`ятої сесії Миргородської міської ради восьмого скликання № 31 від 29 січня 2025 про відмову ОСОБА_1 в продовженні (поновленні) терміну дії договору оренди земельної ділянки № 8 від 14 травня 2018 року; про визнання цього договору оренди земельної ділянки поновленим на той самий строк і на тих самих умовах; зобов`язання відповідача усунути порушення переважного права ОСОБА_1 , передбаченого п. 6 договору № 8 від 14 травня 2018 року, шляхом укладення додаткової угоди, що підтверджує поновлення договору на тих самих умовах до 14 травня 2032 року, є незгодою позивача з фактом припинення права оренди земельною ділянкою відповідно до укладеного договору оренди з огляду на відмову відповідача в укладенні договору на новий строк, і наведене свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин. Таким чином, між сторонами в даній частині позовних вимог виник спір про цивільне право, і подальше оспорювання права оренди на спірну земельну ділянку має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Вимога ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення п`ятдесят шостої сесії Миргородської міської ради восьмого скликання № 332 від 15 липня 2024 року «Про оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення» в частині п. 1 рішення щодо встановлення обов`язкового конкурсного відбору (аукціону) для поновлення договорів оренди земельних ділянок, сформованих за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв), є спором щодо рішення Миргородської міської ради Полтавської області як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, та має публічно-правовий характер спірних правовідносин. Відтак, ця вимога має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, позивачем в одній позовній заяві об`єднано вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Відповідно до ст. 20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності з п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Згідно з ч. 4 ст. 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

За вказаних обставин суд доходить висновку про наявність підстав для повернення позову позивачу.

Керуючись ст. ст. 20, 185, 188 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішень, визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О. М. Вірченко