Справа № 183/3328/25
№ 2/183/3215/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 серпня 2025 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про:
-визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68.4 кв. м, житловою площею 49.1 кв. м,
ОСОБА_1 (надалі позивач), через представницю адвокатку Шевченко Л. О., звернувся до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач володіє квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 24 листопада 1997 року Рубан Н. С., приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області, зареєстрований в реєстрі № 944, та зареєстрованим Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації 26 листопада 1997 року, у реєстровій книзі, реєстровий № 867, про що засвідчує реєстраційний напис на Договорі. Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , трикімнатна квартира знаходиться на другому поверсі двоповерхового будинку. Квартира має загальну площу 68,4 кв. м, житлову 49,1 кв. м, та складається з кімнат 20,0 кв. м, 19,6 кв. м, та 9,5 кв. м, кухні 7,5 кв. м, вбиральні (поєднаної) 2,70 кв. м, коридору 9,10 кв. м. Печатка Сєвєродонецького міського бюро технічної інвентаризації на технічному паспорті присутня.
Позивач звертає увагу суду, що в договорі купівлі-продажу квартири від 24 листопада 1997 року назва вулиці, де знаходиться квартира зазначена як «ул. Иартизанская» (рос. мовою), тобто допущена опечатка. Представником позивача був здійснений запит до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області з метою отримання інформації, чи на момент укладення договору продажу квартири існувала й наразі існує «ул. Иартизанская» (рос. мова). У відповідь на запит листом № 1048 ВА від 01 квітня 2025 року Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області надала інформацію, що на момент укладення договору купівлі продажу квартири від 24 листопада 1997 року вулиця Иартизанскька не існувала і не існує по теперішній час. Натомість у м. Сіверськодонецьк Луганської області існує АДРЕСА_3 , яка мала таку ж назву і на момент укладення договору купівлі продажу квартири від 24 листопада 1997 року.
11 лютого 2025 року позивач отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 77163591 мотивоване тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Отже, через обставини, які виникли не з вини позивача окупація м. Сіверськодонецьк, руйнування БТІ та не функціонування органів, які б могли надати інформацію щодо зареєстрованого майна, можна зробити висновок про відсутність умов у позивача для підтвердження свого права власності на квартиру та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того зазначене рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 77163591 від 11 лютого 2025 року унеможливлює отримання в майбутньому позивачем компенсації для відновлення своєї квартири, а також позбавляє іншим чином можливості розпоряджатися своїм майном.
Таким чином, ураховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивач вимушений звернутися з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.
Постановленою суддею ухвалою від 08 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали, або нотаріально засвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову у виді договору та технічного паспорту.
30 травня 2025 року, на виконання ухвали суду від 08 квітня 2025 року, судом отримано оригінали доказів.
Постановленою судом ухвалою від 04 червня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач не з`явився, представниця позивача, адвокатка Шевченко Л. О. подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, висновує таке.
З дослідженого в судовому засіданні оригіналу та долученої позивачем до позову копії договору купівлі-продажу квартири, вчиненого у м. Сєвєродонецьк 24 листопада 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Рубан Н. С., зареєстрованого в реєстрі за № 944, вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 купив квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 . Квартира загальною площею 68,4 кв. м, житловою 49,1 кв. м, трьохкімнатна на другому поверсі двоповерхового будинку с кімнатами: 1 коридор, 2 санвузол, 3 кухня, 4, 5, 6 житлові кімнати. Зворотна сторона договору містить реєстраційний напис на документі про право власності, синю печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності з підписом посадової особи про набуття права власності на квартиру ОСОБА_1 , запис відомостей в реєстрову книгу за № 867 від 26 листопада 1997 року /а.с.15/.
З дослідженого в судовому засіданні оригіналу та долученої позивачем до позову копії технічного паспорта квартири АДРЕСА_2 , складеного у 1996 році, вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна 68,4 кв. м, житлова 49,1 кв. м), дійсного власника ОСОБА_1 (договір купівлі-продажу квартири від 24 листопада 1997 року). Технічний паспорт містить фіолетову печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк, підписи посадових осіб /а.с.16-17/.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Гарник С. Ю., Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 11 лютого 2025 року № 77163591 позивачеві відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Підставою рішення державного реєстратора зазначено те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того вказано, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сіверськодонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою російською федерацією, БТІ не може надавати інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року /а.с.18/. Вказане також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта квартири АДРЕСА_2 /а.с.20/.

Також судом установлено, що в договорі купівлі-продажу квартири від 24 листопада 1997 року назва вулиці, де знаходиться спірна квартира зазначена як «ул. Иартизанская» (мовою оригінала російською). При цьому, з наявної в матеріалах справи копії відповіді Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 01 квітня 2025 року № 1048ВА вбачається, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 24 листопада 1997 року у АДРЕСА_4 не існувала і не існує по теперішній час. Натомість у місті Сіверськодонецьк Луганської області існує АДРЕСА_3 , яка мала таку ж назву і на момент укладання договору купівлі-продажу квартири від 24 листопада 1997 року /а.с.23/.

Враховуючи вищевказане, у суду немає сумнівів щодо того, що при укладенні вищевказаного договору купівлі-продажу квартири від 24 листопада 1997 року було допущено технічну помилку у назві вулиці, де знаходиться спірна квартира.

Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.

Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачеві майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.

Вирішуючи позов, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

У позивача наявний документ, що засвідчує його право власності (договір купівлі-продажу квартири), однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивача можливості довести своє право.

Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Позивачем право власності набуте у 1997 році. Надані позивачем докази у виді договору купівлі-продажу, технічного паспорту посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1997 рік Сєвєродонецьким БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири.

Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено його право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, загальною площею 68,4 кв. м, житловою площею 49,1 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду в повному обсязі складене та підписане 19 серпня 2025 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ; фактично проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_6 ;

відповідач Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, б-р Дружби Народів, буд. 32.

Суддя Д. О. Парфьонов