Провадження № 2/161/5460/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Шестерніна В.Д., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», третя особа, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна,-

встановив:

14.08.2025 адвокат Літвинюк О.І. в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний» суд звернулася в суд з позовом до ПАТ «ВТБ Банк», ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс», третя особа, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.04.2014 старшим державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГУЮ у Волинській області Новосадом О.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №43106821 з примусового виконання виконавчого листа №2/161/566/12, виданого 30.01.2014 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 3 501 586,78 грн.

В межах цього виконавчого провадження 29.04.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 в межах суми боргу.

20.05.2014 заступником начальника відділу ПВР УДВС ГУЮ у Волинській

області Самчуком О.П. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №43106821 до зведеного виконавчого провадження №43402093.

Виконавче провадження №43106821 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 3 501 586,78 грн. завершене 16.06.2016 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Будь-які боргові зобов`язання перед ПАТ «ВТБ Банк» та його правонаступником ТзОВ «ФК «Поліс» у позивача відсутні.

На даний час належний позивачу транспортний засіб (напівпричіп) марки CHEREAU, д.н.з. НОМЕР_1 , номер рами НОМЕР_2 , перебуває під арештом, накладеним згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що винесена державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГУЮ у Волинській області Новосадом О.Ю. у ВП №43106821.

Наявність арешту майна боржника порушує права позивача та є втручанням в його право на мирне володіння своїм майном.

Позивач просив суд скасувати арешт на зазначений транспортний засіб.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали позовної заяви, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Позивач є боржником у виконавчому провадженні, а тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна (скасування арешту майна), оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 24.05.2021 у справі №712/12136/18.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки арешт накладено на майно з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому заявник не може виступати позивачем у даній справі і такі справи не підлягають розгляду в позовному провадженні.

Отже, у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», третя особа, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали суду складено - 19.08.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін