Справа № 364/271/25
Провадження № 2/364/199/25
26.08.2025 Володарський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Макаренко Л. А.,
при секретарі судового засідання Голуб А.Л.,
учасники справи - не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарського районного суду Київської області в селищі Володарка Білоцерківського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу
за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору
про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, -
До Володарського районного суду Київської області 01.04.2025 надійшов зазначений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на її користь, аліменти на утримування ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку (а.с. 2).
На обґрунтування заявленої позовної вимоги Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що між нею і Відповідачем було укладено шлюб; у шлюбі народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; шлюб розірвано 29.10.2004. За рішенням Володарського районного суду Київської області від 14.02.2006 у справі № 2-29/2006 з Відповідача на користь Позивача стягувалися аліменти на утримання названого сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття, починаючи з 10.01.2006. У подальшому 28.07.2023 їх син зміни прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 ». Наразі він навчається у Державному університеті інфраструктури та технологій Київського інституту залізничного транспорту, є студентом 3 курсу денної форми навчання, навчання до 30.06.2026. Добровільно про сплату аліментів домовитися з Відповідачем не вдається, тому Позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. При цьому Відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, має можливість та зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, що продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги (а.с. 1-2).
Після виконання вимог частин шостої - восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 11.04.2025 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву із запереченнями проти позову, роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; копії ухвали суду направлено сторонам (а.с. 43-45, 46).
Водночас, враховуючи, що Відповідач копії зазначеної ухвали суду від 11.04.2025 про відкриття провадження не отримав, повідомити його про надходження згаданого позову суду не вдалось і не вбачалось можливим, тому ухвалою суду від 10.06.2025 було змінено порядок розгляду справи та вирішено розглядати надалі цю справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін з метою забезпечення рівності сторін, права особи на захист, забезпечення належного повідомлення всіх учасників справи, в тому числі Відповідача, із застосуванням, у разі необхідності, правових механізмів, передбачених статтею 128 ЦПК України; встановлено Відповідачеві новий строк для подання відзиву; призначено розгляд справи на 27.06.2025 (а.с. 52-54), надалі відкладено на 30.07.2025 через першу неявку Відповідача та на 26.08.2025 через тимчасову непрацездатність судді (а.с. 78-80).
У судове засідання 26.08.2025 Позивач не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлена, що підтверджено матеріалами справи, у позовній заяві просила розглядати справу без виклику (а.с. 2).
Відповідач у судові засідання 27.06.2025, 26.08.2025 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації (а.с. 65, 66, 77), з яких деякі повернулися без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 62, 86), а також шляхом розміщення оголошень про його виклик у судові засідання на офіційному вебсайті Володарського районного суду Київської області вебпорталу судової влади України (а.с. 60-61, 75-76, 84-85).
За наведених обставин Відповідач, місце фактичного проживання (перебування) якого невідоме, вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою їх місця проживання з отриманням відмітки на повістках про відсутність особи за цієї адресою (пункт 2 частини сьомої, пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України), а також шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (частина одинадцята статті 128, частина десята статті 130 ЦПК України).
Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених положень статей 128, 130 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов`язку особи зареєструвати своє місце проживання.
Відповідно до норм статей 3, 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» повнолітня особа декларує місце свого проживання самостійно. Таке декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється, зокрема, з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою.
Згідно з вимогами пункту 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 (зі змінами), особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою; у разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором; за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Строки виконання особою обов`язку щодо декларування/реєстрації свого місця проживання визначені в пункті 5 названого Порядку.
З огляду на це обов`язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов`язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи, зокрема суди) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції; невиконання особою такого обов`язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (статті 55, 68 Конституції України).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 у судові засідання не з`являвся, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 64, 88); до суду 26.06.2025 подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 67).
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.
З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який розірвано 29.10.2004, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 63 (а.с. 14).
Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Третя особа у справі), що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Київської області 18.02.2005, актовий запис № 73 (а.с. 13).
Рішенням Володарського районного суду Київської області від 14.02.2006 у справі № 2-29/2006, що набрало законної сили 24.02.2006, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з останнього аліменти на утримання згаданого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, починаючи з 10.01.2006 (а.с. 15-17).

Обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

У 2023 році названий вище син сторін змінив прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 », що підтверджено копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого 28.07.2023 Володарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 03 (а.с. 18).

Наразі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається на бюджетній формі навчання у Київському інституті залізничного транспорту Державного університету інфраструктури та технологій, є студентом 3 курсу денної форми навчання, був зарахований на навчання 05.09.2022, строк закінчення навчання - 30.06.2026, що підтверджено довідкою названого навчального закладу від 26.08.2024 № 714/24 (а.с. 19).

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 має проблеми зі здоров`я, що підтверджено копіями медичних документів (а.с. 20-22, 33-34), проживає не за місцем навчання, має витрати на проїзд (а.с. 23-26, 27-32).

Як стверджено Позивачем у позовній заяві та не спростовується Відповідачем, який відзиву із запереченнями проти позову суду не подавав, ОСОБА_3 перебуває на утриманні матері, яка у повній мірі не може забезпечити його потреби на харчування, оренду житла, проїзд до навчального закладу, придбання навчальної літератури, ліків, одягу тощо (а.с. 20-34). Проте Відповідач матеріальної допомоги на утримання свого повнолітнього сина не надає, хоча має таку можливість, оскільки є людиною здоровою, працездатного віку. Добровільної згоди щодо виплати ним аліментів на навчання сина сторонами досягнуто не було.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно до положень статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20, звертав увагу на те, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 названого Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Наведене роз`яснено судам, зокрема, у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 644/3610/16, від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20.

Крім того, суд виходить з того, що Конституцією та СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина (зокрема, постанова Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 644/3610/16).

Визначаючи розмір аліментів на повнолітнього сина, суд керується приписами статті 200 СК України, згідно з якими розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина визначається у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 названого Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частини першої згаданої статті 182 СК України, що перелічує обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати (постанова Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20).

Крім того, до наведених відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 названого Кодексу (стаття 201 СК України). Відтак, положення статті 182 цього Кодексу щодо визначення мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до цих відносин не застосовуються.

Зважаючи на усе наведене вище, оцінивши в сукупності наявні докази та враховуючи закріплений статтею 199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, рівність обов`язку батьків брати участь у матеріальних витратах, незалежно від того, з ким із них проживає дитина, доведеність потреби повнолітнього ОСОБА_3 у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі (необхідність коштів на харчування, придбання навчальної літератури, ліків, проїзду від міста проживання до місця навчання, оренди житла), а також виходячи з відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів та заперечень з боку Відповідача, зокрема, щодо відсутності у нього можливості утримувати свого повнолітнього сина, тому суд вбачає наявними підстави для задоволення позову частково, стягнення з Відповідача аліментів на утримання його повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у заявленому розмірі - 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), що є обґрунтованим, логічним, до того ж відповідає розміру аліментів на одну дитину, передбаченому пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України, відмовивши водночас у задоволенні позову в частині щодо гарантованих 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, як наведено вище, ці гарантії до даних правовідносин не застосовуються в силу приписів статті 201 СК України та через досягнення ОСОБА_3 повноліття (тож він вже не є дитиною). Обставин, що могли б свідчити про неможливість сплати Відповідачем аліментів у зазначеному розмірі, суду не повідомлялись та з матеріалів справи судом не встановлено.

Аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову (частина перша статті 191, частина перша статті 201 СК України) та до закінчення навчання Позивача (частина друга статті 199 СК України).

Також суд у порядку пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Відповідача аліментів на користь Позивача як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, за імперативними вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у тому числі судового збору (частина перша статті 133 ЦПК України), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (у даному випадку - держави).

Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті 247 ЦПК України).

Відповідно до статей 199- 201 Сімейного кодексу України, та керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 280-284, 289, 351-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий), аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ), на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову - з 01.04.2025 і до припинення навчання у Державному університеті інфраструктури та технологій Київського інституту залізничного транспорту (адреса місцезнаходження: вул. Кирилівська, 9, м. Київ, 04071) - до 30.06.2026, але не довше ніж до досягнення ним 23 років ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий), на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 (двадцять) коп.

Копії цього заочного рішення суду направити учасникам справи.

Заочне рішення суду може бути переглянуте Володарським районним судом Київської області за письмовою заявою Відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення; така заява про перегляд заочного рішення подається в письмовій формі та повинна відповідати вимогам статті 285 ЦПК України.

Заочне рішення суду може бути оскаржено Позивачем у загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного тридцятиденного строку, якщо протягом цього строку не було подано заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л. А. Макаренко