Номер провадження 2/754/2840/25
Справа №754/1482/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В. В.

за участю секретаря судового засідання Краснощоки О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартини АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 та його неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Фактично в квартирі з дітьми проживає його колишня дружина, відповідачка ОСОБА_2 . Позивач весь час самостійно оплачує комунальні послуги по утриманню квартири та прибудинкової території. На початку повномаштабного вторгнення відповідачка ОСОБА_2 разом з дітьми виїхала за кордон. При цьому не залишила позивачу дублікати ключів від квартири, вхідні замки до якої попередньо були змінені. Оскільки відповідачка станом на 25.01.2025 продовжує чинити позивачу перешкоди у доступі до квартири, яка належить йому на праві приватної вланості, позивач просить зобов`язати ОСОБА_2 надати безперешкодний доступ ОСОБА_1 до належної йому на праві приватної власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 , надати ключі від усіх дверних замків до вказаної квартири та усунути перешкоди для доступу до належної йому на праві приватної власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

31.01.2025 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторні, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

04.06.2025 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторні, з метою уникнення порушення права сторін на справедливий суд.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з"явився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилась. Про дату, час та місце розгялду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Суд установив такі факти та їх правовідносини.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.08.2021, по справі № 754/2822/21, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Стаття 379 ЦК України регламентує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно із частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Стаття 356 ЦК України, регламентує, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до положень статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями статті 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 156 ЖК України передбачає, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

У статті 9 ЖК України регламентовано, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Відповідно до статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже, підставою для задоволення позову такої особи є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Позивач пред`явив позов про усунення перешкод у користуванні квартирою, яка належить йому на праві власності посилаючись на те, що відповідачка (його колишня дружина) чинить йому перешкоди у користуванні квартирою не надаючи ключі від квартири.

Однак будь-яких доказів того, що відповідачкою чиняться позивачу перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , матеріали справи не містять.

Таким чином, позивачем не доведено факту вчинення йому з боку відповідачки перешкоди у користуванні квартирою, яка належить йому на праві приватної вланості.

Крім того, позивач не надав суду підтверджувальних доказів відмови йому зі сторони відповідачки надання ключів від вхідних дверей квартири (аків не допуску до квартири, звернення до поліції, будь-якого зафіксованого факту порушення прав позивача щодо користуванням квартирою чи відсутністю ключів від квартири у позивача тощо).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

За встановлених обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача з підстав їх недоведеності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Конституція України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначила зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов`язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1,3 Конституції України).

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Отже, ураховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного та житлового законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню.

Оскільки суд відмовляє в задоволені позову, всі судові витрати покладаються на позивача, що відповідає ст.133, 141 ЦПК України.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статті 4, 15, 16, 317, 319, 321, 369, 391 ЦК України, статтями 9, 150, 156 ЖК України статтями 2, 4, 2, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном - відмовити повністю.

Судові витрати покладаються на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 28.08.2025 у відповідності до частини 5 статті 268 ЦПК України.

Суддя В. В. Бабко