Справа № 522/9378/24
Провадження № 2/522/458/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 , на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином пов`язаних з витратами на лікування та придбання медичних препаратів у сумі 19 109,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 , приблизно о 16:55 год., керуючи належним йому технічно справним автомобілем «Nissan Almera, р/н НОМЕР_1 , здійснював рух по просп. Шевченка, з боку просп. Гагаріна в напрямку вул. Семінарська в Приморському районі м. Одеси, із перевищенням максимально допустимої в населеному пункті, розрахунковою швидкістю руху 57,04 км/год., чим допустив порушення вимог п.12.4, п/п б) п.12.9 «Правил дорожнього руху» України.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

За вказаним фактом здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування №0001416 від 31.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є потерпілим у кримінальному провадженні.

Згідно з випискою із епікризу історії хвороби № 9818 позивач знаходився на лікуванні в травматологічному відділені КНП «МКЛ №1» ОМР м. Одеси з 30.12.2020 р. по 12.01.2021 р. та їй було поставлено діагноз: «Комбінована краніо-скелетова травма. Струс головного мозку. Перелом кісток носу. Закритий перелом правої сідничної кістки з задовільним стоянням уламків. Опіки внутрішньої поверхні обох стегон «2-А ступеню. Скальпована рана тім`яної ділянки. Забійна рана верхньої третини лівої гомілки.

В результаті ДТП позивачу було спричинено матеріальну та моральну шкоду.

Зазначає, що позивач не отримав ніякого відшкодування зі сторони відповідача, не дивлячись на очевидне отримання позивачем середньої тяжкості тілесних ушкоджень внаслідок ДТП за участю та з вини відповідача, тривалого стаціонарного лікування у медичному лікувальному закладі, настання негативних наслідків щодо свого здоров`я у майбутньому.

За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М.

Ухвалою від 17.06.2024 по справі відкрито провадження, встановлений загальний порядок розгляду справи. 29.08.2024 до суду надійшов відзив на позов.

Ухвалою від 12.03.2025 по справі закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В зв`язку зі звільненням судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 , здійснений повторний автоматизований розподіл справи. Справа передана на розгляд судді Абухіну Р.Д.

Ухвалою суду від 02.06.2025 прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. Розгляд справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача від 29.04.2025, відповідно до якої просить розглянути справу за їх відсутності.

Також, в матеріалах справи міститься заява відповідача, в якій просить у задоволенні позову відмовити та проводити розгляд за його відсутності.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Судом в уУхвалі Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2024 по справі 522/11482/21 про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, встановлено наступне:

Органами досудового розслідування ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що 30.12.2020, приблизно о 16 годині 55 хвилин, він керував належним йому технічно справним автомобілем «Nissan Aimera», р/н НОМЕР_1 , і здійснював рух по просп. Шевченка, з боку просп. Гагаріна в напрямку вул. Семінарська в Приморському районі м. Одеси, із перевищенням максимально допустимої в населеному пункті, розрахунковою швидкістю руху 57,04 км/год, чим допустив порушення вимог п. 12.4., п/п б) п. 12.9. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001).

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 отримала наступні тілесні ушкодження: закритий перелом кісток тазу (перелом переднього краю правої верглюгової западини з повсюдженням лінії перелому на верхню гілку правої лобової кістки, перелом гілки правої сідничної кістки, перелом нижньої гілки правої лобової кістки, крайовий перелом переднього краю лівої вертлюгової западини, вертикальний перелом латеральної маси крижі зліва); черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, перелом кісток носу, скальпована рана голови, гематома лівої скуло орбітальної області; забійна рана верхньої третини лівої гомілки, множинні садна нижніх кінцівок, опіки внутрішньої поверхні обох стегон 2-А ступеню, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.. ст. 286 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

Відповідно до п.2 ч 1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки - три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як встановлено ухвалою суду від 03.04.2024 ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України 30.12.2020.

Постановляючи дану ухвалу, суд вважав, що клопотання захисника підлягає задоволенню, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 слід закрити у зв`язку із закінченням строків давності, так як ї інкримінована йому дія відбулася 30.12.2020, таким чином з моменту скоєння кримінального правопорушення пройшло три роки.

Також, судом під час розгляду справи №522/11482/21 встановлено, що ОСОБА_2 в ході досудового розслідування відшкодував потерпілій ОСОБА_1 завдану матеріальну та моральну шкоду, що підтверджується розпискою від 10.01.2021, наявною в матеріалах кримінального провадження, згідно якої потерпіла повністю отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7000 доларів США, що на той момент еквівалентно 196840 грн., у якості компенсації матеріальної та моральної шкоди, отриманої в результаті ДТП. Претензій матеріального та морального характеру потерпіла до ОСОБА_2 не має і мати не буде.

Таким чином, суд дійшов висновку, що цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням необхідно залишити без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.1177 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 97/1330/14-ц від 20.02.2021 причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати у справі № 204/2626/21 від 23.06.2022 у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Відповідно до ст.56 Конституції України, ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - ППВСУ №4 від 31.03.1995) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, в тому числі смерті. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.5 ППВСУ №4 від 31.03.1995 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (п.9 ППВСУ №4 від 31.03.1995).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №464/3789/17 від 10.04.2019).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Також, суд враховує, що станом на дату настання ДТП, відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" страховий поліс № АО/2893339, в якому вказано, що за шкоду заподіяну життю і здоров`ю передбачена страхова сума у розмірі 260 000 (двісті шістдесят тисяч) грн.

Відповідно до ст. 23 закону України, про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 5 моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно- 1 правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підтвердила зазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку з тим, що Позивач оцінює спричинену йому моральну та матеріальну шкоду у розмірі 119 109 грн, цей розмір може покривається передбаченою сумою страхової виплати страхового полісу № АО/2893339 за підстав передбачених законом.

Відповідно до розписки Позивача від 10.01.2021 року Позивач вказує « ...Денежную сумму в размере 7000 ( семь тысяч долларов США, в качестве компенсации материального и морального вреда полученного в следствии ДТП, которое , шроизошло в г. Одессе на проспекте Шевченко 2Б, с участием автомобиля Ниссан гос.номер НОМЕР_1 и мной ОСОБА_4 .

Я ОСОБА_4 получила денежные средства в полном объёме, претензий ! материального и морального характера не имею и иметь не буду.»

Із доданих позивачем до позовної заяви чеків, вбачається, що вони видані за оплату товару у ТОВ «Копійка -Центр» та ПП «Таврія Плюс» та підтверджують придбання продуктів харчування та кофейних напоїв, що не може підтверджувати як понесені витрати за наслідком шкода завданої при ДТП.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи зі встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, суд вважає позов необґрунтованим, а позовні вимоги недоведеними, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 29 серпня 2025 року.

Суддя Р. Д. Абухін

20.08.25