Справа № 450/5037/24 Провадження № 2/450/665/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Дикій О. Ю.

за участі представника позивача Акімової О. О.

представника відповідача Малярчука О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Акімова Олена Олександрівна до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), -

В С Т А Н О В И В :

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Акімова Олена Олександрівна до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), в якому представниця позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить суд витребувати безпідставно отримані активи (грошові кошти) в розмірі основної суми 61 000 грн. 00 коп.; стягнути із відповідача всі судові витрати, пов`язані із розглядом справи судом.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на початку червня 2024 року позивач, ОСОБА_1 , з метою організації власного відпочинку звернувся до ФОП ОСОБА_2 , який надає туристичні послуги. Відповідач запропонував варіант відпочинку, визначив його вартість та умови, при цьому жодного письмового договору між сторонами укладено не було. 06.06.2024 року позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 61 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією. Оплата здійснена з призначенням платежу «за туристичні послуги». Попри отримання коштів, відповідач не оформив жодного договору, не надав підтвердження бронювання та фактично не надав позивачу жодних туристичних послуг. Змінивши власні обставини, позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути сплачені кошти. Проте відповідач проігнорував звернення та відмовився добровільно повертати гроші. 20.06.2024 року позивач направив відповідачу письмову претензію з вимогою про повернення безпідставно набутих коштів, однак жодної відповіді не отримав, а кошти так і не повернуто. Отже, відповідач безпідставно отримав і зберігає у себе майнову вигоду у вигляді коштів позивача, чим порушує норми цивільного законодавства. Такі дії підпадають під положення ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула чи зберегла майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана його повернути. Позивач вказує, що у даному випадку наявні всі ознаки безпідставного збагачення: кошти були набуті відповідачем за рахунок позивача; правової підстави для їх утримання немає, оскільки договір не укладався, а послуги не надавалися; сплачені кошти не досягли мети, з якою надавалися (організація туру та відпочинку). Таким чином, відповідач зобов`язаний повернути позивачу 61 000 грн. безпідставно отриманих коштів, а також відшкодувати судові витрати, включаючи витрати на правничу допомогу. У зв`язку із вищенаведеним, просить позовні вимоги задоволити.

11.03.2025 року на адресу Пустомитівського районного суду Львівської області представником відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 адвокатом Малярчуком О. О. подано відзив на позовну заяву, в якому він стверджує, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими. Адвокат Малярчук О.О. обґрунтовує це тим, що: позивач не звертався до туристичного агентства "Море турів". Твердження ОСОБА_1 про звернення до відповідача та отримання від нього варіантів відпочинку не відповідають дійсності, оскільки до позовної заяви не додано жодних доказів, які б це підтверджували. Також, позивач не надав жодної детальної інформації про це звернення (дати, способи контакту, особа, з якою вів переговори тощо). Кошти, перераховані позивачем, були оплатою за туристичні послуги, замовлені іншою особою. Грошові кошти у розмірі 61 000,00 грн. були переказані Осідачем В.Й. на рахунок ФОП ОСОБА_2 не за туристичні послуги для нього самого, а за відпочинок його сина ОСОБА_3 та дружини ОСОБА_4 . Вони відпочивали разом із донькою позивача, ОСОБА_5 , яка й замовляла туристичні послуги через ФОП ОСОБА_2 . Послуги були надані та спожиті. Загальна вартість туристичних послуг, замовлених ОСОБА_5 , становила 13 641,00 польських злотих. Частину цієї суми, а саме 61 000,00 грн., було сплачено ОСОБА_1 з його рахунку. ФОП ОСОБА_2 , отримавши ці кошти, того ж дня переказав їх туроператору для оплати туру. У результаті, члени сім`ї позивача скористалися замовленими послугами: 12 червня 2024 року вони вилетіли до Греції, заселилися в готель MARE BLUE 5* та перебували там до 23 червня 2024 року. Відсутні підстави для повернення коштів на підставі статті 1212 ЦК України. Оскільки грошові кошти були отримані та використані для оплати туристичної послуги, яка була надана та спожита членами сім`ї позивача, вони не вважаються набутими без достатньої правової підстави. Тому, на думку відповідача, відсутні підстави вимагати їх повернення. У своєму відзиві адвокат Малярчук О.О. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

24.03.2025 року на адресу суду представником позивача подано відповідь на відзив, в якому вона вказує, що відповідач визнає факт отримання позовної заяви та додатків до неї, що підтверджує належне інформування. При цьому, посилання відповідача на перебування за кордоном як поважну причину пропуску строку на подачу відзиву є необґрунтованим. Представник позивача цинічно заявляє, що факт ухилення від мобілізації відповідачем є поважною причиною, в той час як порушення мобілізаційного законодавства не є такою. Посилання на велику кількість документів не відповідає дійсності, оскільки у відзиві посилаються лише на ті документи, що вже були подані у справі №450/5035/24. Щодо суті позовних вимог сторона позивача заперечує твердження відповідача про відсутність попередніх переговорів. Позивач зазначає, що він планував подорож до Греції або Туреччини і перерахував 61 000,00 грн. як 100% завдаток, про що йому повідомив представник відповідача. Призначення платежу «Туристичні послуги» вказує, що кошти були сплачені саме за його відпочинок, а не за відпочинок родичів. Позивач вказує на наступні обставини: відповідач визнає, що отримав гроші з призначенням платежу «Туристичні послуги», але не надав жодних послуг позивачу. Докази, надані відповідачем (договори та ваучери), є неналежними, оскільки не містять жодної інформації щодо позивача. Посилання відповідача на обов`язок з утримання членів сім`ї не має відношення до даного спору, оскільки, за сталою практикою Великої Палати Верховного Суду, це є окремим видом правовідносин. Позивач стверджує, що відповідач заволодів його грошовими коштами і не надав жодних послуг. Щодо судових витрат на правничу допомогу сторона позивача заперечує заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи його неспівмірним зі складністю справи та виконаними роботами. У наданому відповідачем договорі та додатку до нього не вказано чіткої суми, а лише погодинна оплата. Позивач вважає суму в розмірі щонайменше 45 000,00 грн. неприйнятною. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити повністю.

У судовому засіданні 20.05.2025 року позивач ОСОБА_1 надав суду пояснення відповідно до яких він дійсно перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 61 000 грн. з призначенням платежу «за туристичні послуги». Проте жодних туристичних послуг від відповідача не отримав, не має наміру їх отримувати й надалі, а бажає лише повернення власних коштів. Позивачу невідомі будь-які деталі можливого відпочинку ані напрямок, ані конкретні дати, ані умови поїздки відповідачем йому не повідомлялися. На запитання суду щодо того, що він є особою призовного віку, позивач пояснив, що дійсно є чоловіком відповідного віку, однак має зареєстроване підприємство з надання послуг перевезення, яким займається на постійній основі. Таким чином, позивач наполягає на тому, що відповідач безпідставно утримує його кошти, а він сам зацікавлений виключно у їх поверненні, оскільки ніяких туристичних послуг фактично не отримав. Також підтвердив, що перебуває у родинних зв`язках із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Акімова О. О. в судове засідання з`явились, вказала у відзиві відповідача наводяться лише ті ж самі документи, що вже були подані у справі №450/5035/24, а отже твердження про «значний обсяг доказів» є маніпулятивним. Вказує, що позивач у червні 2024 року звернувся до ФОП ОСОБА_2 для організації власного відпочинку. Вартість туру склала 61 000 гривень, які позивач перерахував на рахунок відповідача, що підтверджується платіжною інструкцією із зазначенням призначення платежу «за туристичні послуги». Проте жодного договору укладено не було, підтвердження бронювання позивач не отримав, а фактично ніяких послуг відповідач не надав. У червні 2024 року позивач звернувся з письмовою претензією та вимогою повернути сплачені кошти, але відповідач проігнорував цю вимогу. Таким чином, відповідач безпідставно отримав і зберігає у себе кошти позивача, що є класичним прикладом безпідставного збагачення відповідно до статті 1212 ЦК України. У даній ситуації наявні всі його ознаки: кошти набуті відповідачем за рахунок позивача; правової підстави для їх утримання немає, оскільки послуги не надано, договір не укладався; сплачені кошти не досягли мети, для якої надавалися. У зв`язку із наведеним, просить позов задоволити.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 адвокат Малярчук О. О. у судове засідання з`явився, просив у позові відмовити повністю, оскільки позивач, ОСОБА_1 , не звертався до туристичного агентства " ІНФОРМАЦІЯ_1 " для замовлення туристичних послуг для себе. Він не надав жодних доказів (копій листування, договорів, чеків, інших документів), які б підтверджували його звернення до ФОП ОСОБА_2 та домовленості щодо організації його особистого відпочинку. Грошові кошти в сумі 61 000,00 грн., які позивач переказав на рахунок ФОП ОСОБА_2 , не були оплатою за туристичні послуги для нього самого. Ці кошти були сплачені як частина вартості туристичних послуг, замовлених іншою особою ОСОБА_5 , для членів сім`ї позивача: ОСОБА_3 (сина) та ОСОБА_4 (дружини). Відповідач, отримавши кошти, того ж дня перерахував їх туроператору, що забезпечило поїздку членів сім`ї позивача. Вони безперешкодно скористалися замовленими послугами, вилетівши до Греції, заселившись у готель MARE BLUE 5* та провівши там відпочинок з 12 по 23 червня 2024 року. Вказує, що позов ОСОБА_1 є спробою отримати грошові кошти, які вже були використані для оплати наданих його сім`ї туристичних послуг.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з`ясувавши думку представника позивача та представника відповідача, висловлену у судовому засіданні та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 сплатив грошові кошти відповідачу ФОП « ОСОБА_2 », в сумі 61 000,00 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № 9344-4579-4414-2681 від 06.06.2024 року з призначенням платежу: за туристичі послуги, ОСОБА_1 , однак жодних договорів між Позивачем та Відповідачем не було укладено, жодних туристичних послуг Відповідач Позивачу не надавав.

Судом також встановлено, що 19.06.2024 року ОСОБА_1 було надіслано відповідачу у справі ФОП ОСОБА_2 . Притензію-вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів, яку він відповідно мотивував тим, що 06.06.2024 року ним було здійснено платіж на користь ФОП ОСОБА_2 у розмірі 61 000,00 грн. згідно з платіжною інструкцією №0.0..1 від 06.06.2024 року із зазначенням призначення платежу «За туристичні послуги». Разом з тим, ОСОБА_1 зазначив, що жодних договорів із відповідачем не укладав, жодних туристичних чи інших послуг від нього не отримував та отримувати не планує, у зв`язку з чим вважає сплачені кошти такими, що набуті та збережені ФОП ОСОБА_2 без достатньої правової підстави. У своїй вимозі позивач, посилаючись на положення частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, вказав, що відповідач зобов`язаний повернути безпідставно набуті кошти протягом п`яти календарних днів з дати отримання претензії. При цьому у разі невиконання вимог у добровільному порядку, позивач залишає за собою право звернення до суду з відповідним позовом, із покладенням на відповідача також судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, остання була проігнорована адресатом. Доказів на спростування вказаного факту стороною відповідача суду не представлено.

Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно вимог ч. 1 та 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії

Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно із ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 20 ЗУ «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

У той же час, як вбачається із копії договорів-повідомлень № 3119966, № 3120019 від 07.06.2024 року; готельних ваучерів № 3119966, № 3120019 від 10.06.2024 року вбачається, що послуги з організації туристичних послуг, які була замовлені ОСОБА_5 через ФОП ОСОБА_2 були викладені у договорах з турагентом FosterTrevel.pl sp.z.o.o. (Республіка Польща) та ваучерах, виданих Сoral Travel Poland sp.z.o.o., які передбачали відпочинок у готелі в MARE BLUE (EX-SUNSHINE CRETE BEACH) 5* Греції в період з 12.06.2024 року по 23.06.2024 року для ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , адреса проживання яких зазначена, як АДРЕСА_1 , а також авіаперевезення, трансфер до готелю, страхування.

Загальна вартість туристичних послуг замовлених ОСОБА_5 , становила 13 641,00 польських злотих, що за курсом UAH/PLN 10,12 грн. становила 138 047,00 грн.

06.06.2024 року замовлені ОСОБА_5 туристичні послуги разом з сумою винагороди Турагента у розмірі 8 866,00 грн. були оплачені на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 144 548,00 гривень чотирма платежами згідно платіжних інструкцій від 06.06.2024 року, окрім інших сума у розмірі 61 000,00 грн. була переказана з рахунку ОСОБА_1 (позивача).

06.06.2024 року ФОП ОСОБА_2 переказав вартість туристичних послуг замовлених ОСОБА_5 (без суми винагороди Турагента у розмірі 8 866,00 грн.) на поточний рахунок турагента ТзОВ "ТУРИСТИЧНЕ АГЕНТСТВО ТУРС-ТІКЕТС", що підтверджується копіями платіжних інструкцій № 8500 на суму 65 927,00 грн.; № 8501 на суму 69706,00 грн. всього на загальну суму 135 633,00 гривень.

Суд критично оцінює доводи сторони позивача, що ОСОБА_1 звернувся в туристичне агенство, а саме до ФОП « ОСОБА_2 » для надання туристичних послуг, зокрема таких як бронювання готелю та доставки до місця відпочинку, страхування на час подорожі тощо, однак оскільки у нього змінились обставини, послугами йому надані не були, а отже ФОП « ОСОБА_2 » безпідставно отримав грошові кошти від позивача та незаконно зберігає їх та користується із 06.06.2024 року по теперішній час, без наміру на добровільне повернення, оскільки такі спростовуються вищенаведеним письмовим доказам, які долучаються до відзиву на позовну заяву.

У той же час, суд вважає за необхідне звернути увагу на загальновідомий факт, що з 24 лютого 2022 року на всій території України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (із змінами), у період воєнного стану для чоловіків-громадян України віком від 18 до 60 років діють обмеження на виїзд за межі України, за винятком окремих категорій, передбачених законодавством.

Згідно з копією паспорта громадянина України, долученою до матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже, належить до категорії осіб призовного віку. Разом із тим, будь-яких документів, які б підтверджували право позивача на виїзд за кордон під час дії воєнного стану (наприклад, довідки про інвалідність, документи щодо багатодітності, посвідчення військовослужбовця з відстрочкою від служби чи інші винятки, передбачені законодавством), стороною позивача суду не надано.

Таким чином, твердження позивача щодо можливого планування відпочинку за кордоном залишаються лише його припущеннями та не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Таким чином судом встановлено, що також не оспорювалось іншими учасниками справи, що ОСОБА_5 та інші туристи, включаючи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , скориставшись авіаквитками, трансфером, вселилися в готель MARE BLUE (EX-SUNSHINE CRETE BEACH) 5* та проживали у готелі весь час з моменту вселення 12.06.2024 року до 23.06.2024 року - запланованої дати завершення туру, після чого скориставшись трансфером з готелю до аеропорту, повернулись додому, у той же час, письмової відмови від замовленого турпродукту (апеляції туру - зробленої туристом письмової відмови від замовленого та/чи придбаного в туроператора турпродукту) чи пропозиції розірвати договір відповідач від ОСОБА_5 , чи інших туристів не отримував.

Зважаючи на вищевикладені обставини, грошові кошти у сумі 61 000,00 грн., які ОСОБА_1 кваліфікує як такі, що отримані та зберігаються ФОП ОСОБА_2 без достатньої правової підстави, такими не являються, оскільки такі грошові кошти у розмірі 61 000,00 грн. були сплачені ОСОБА_1 на рахунок ФОП ОСОБА_2 за відпочинок його сина та дружини, які відпочивали разом з його донькою ОСОБА_5 , яка замовляли туристичні послуги через ФОП ОСОБА_2

ФОП ОСОБА_2 отримав та переказав ці кошти на рахунок ТзОВ "ТУРИСТИЧНЕ АГЕНТСТВО ТУРС-ТІКЕТС" для оплати туристичної послуги, яка була отримана (спожита) його сином ОСОБА_3 , та дружиною ОСОБА_4 .

Понесення батьком витрат на відпочинок неповнолітнього сина та дружини відбулось відповідно до вимог закону про обов`язок батька утримувати неповнолітніх дітей, передбаченого статтею 180 Сімейного кодексу (батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття) та обов`язок чоловіка матеріально підтримувати дружину, передбаченого частиною 1 статті 75 Сімейного кодексу України (дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного).

Частина 1 статті 528 ЦК України передбачає, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Таким чином, пояснення та міркування, викладені представником позивача у відповіді на відзив, не підтверджені жодними доказами, а спрямовані на введення суду в оману щодо дійсних обставин справи, що суперечить вимогам ст.ст. 77-80, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, та спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року в справі № 6-88цс13 та від 24 вересня 2014 року № 6-122 цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З наведених причин відсутні підстави вважати грошові кошти отриманими без достатньої правової підстави, як і вимагати їх повернення на підставі ст. 1212 ЦК України.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 20 ЗУ «Про туризм», ст. ст. 11, 901, ч. 1 ст. 638, ч.1 та 2 ст. 640, ч. 2 ст. 642, ч. 1 ст. 630 ЦК України, розділ 4.2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

в задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Акімова Олена Олександрівна до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 25.08.2025 року.

СуддяІ. І. Мельничук