КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/5780/23 Головуючий у суді І інстанції Данілова Т.М.
Провадження № 22-з/824/1056/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за заявоюпредставника товариства з обмеженою відповідальністю «Проксімус» - адвоката Поліщука Олексія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Кар Інвест Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Проксімус» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортного засобу, договору фінансового лізингу, скасування державної реєстрації автомобіля, поділ спільного сумісного майна подружжя та витребування з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Кар Інвест Україна», ТОВ «Проксімус», в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Mercedes Benz B 250», колір синій, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , укладений 11 серпня 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Кар Інвест Україна»;

- визнати недійсним договір фінансового лізингу № 176/21, укладений 11 серпня 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Кар Інвест Україна»;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу вищевказаного автомобіля № 8045/2022/160874, укладений 04 травня 2022 року між ТОВ «Кар Інвест Україна» та ТОВ «Проксімус»;

- скасувати державну реєстрацію спірного автомобіля, що зареєстрований за ТОВ «Проксімус»;

- визнати автомобіль марки «Mercedes Benz B 250», колір синій, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальної частки у праві власності на зазначений автомобіль;

- витребувати спірний автомобіль з чужого незаконного володіння, а саме ТОВ «Проксімус».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «Проксімус»- адвокат Поліщук О.М. та представник ТОВ «Кар Інвест Україна»- адвокат Абакаров М.М. подали апеляційні скарги, в яких просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року апеляційні скарги ТОВ «Проксімус» та ТОВ «Кар Інвест Україна» задоволено.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Проксімус» 1 342,00 грн сплаченого судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення та 13 791,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кар Інвест Україна»13 791,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

08 липня 2025 року представник ТОВ «Проксімус» - адвокат Поліщук О.М. надіслав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача витрати на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 13 000,00 грн, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Заяву обґрунтував тим, що в апеляційній скарзі ним був зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок витрат ТОВ «Проксімус»на правничу допомогу адвоката при здійсненні правової допомоги та процесуального представництва, пов`язаного із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, який складав 15 000,00 грн.

02 липня 2025 року він подав через підсистему «Електронний суд» клопотання про долучення доказів понесених ТОВ «Проксімус» витрат на правничу допомогу адвоката на суму 13 000 грн.

У постанові Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року було вирішено питання лише про розподіл судового збору, проте питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалось, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Заперечень проти заявлених вимог щодо відшкодування судових витрат до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Як визначено частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини третьої статті 270 ЦПК України в редакції Закону № 4508-IX від 18 червня 2025 року додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на норми Закону № 4508-IX, які набули чинності 16 липня 2025 року, питання про ухвалення додаткового рішення у цій справі вирішується судом апеляційної інстанції у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, вимоги та обґрунтування поданої заяви, колегія суддів вважає, що заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення слід залишити без задоволення з таких підстав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі».

У постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 607/6424/20 Верховний Суд зазначив, що відповідними нормами ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що також узгоджується із статтею 270 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 вказав, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21.

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2025 року представник ТОВ «Проксімус» - адвокат Поліщук О.М. подав апеляційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року, в якій лише навів попередній (орієнтовний) розрахунок витрат відповідача на правничу допомогу адвоката та процесуального представництва, пов`язаного із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, який складав 15 000,00 грн (а.с. 101, т. 2).

На підставі ухвали Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року розгляд справи відбувався у відкритому судовому засіданні 25 червня 2025 року (а.с. 158, т. 2).

В цьому засіданні суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення представника ТОВ «Проксімус» - адвоката Поліщука О.М. та представника ОСОБА_1 - адвоката Єфіменка В.Д., а також надавши їм можливість виступити у судових дебатах, перейшов до стадії ухвалення судового рішення, проголошення якого призначив на 03 липня 2025 року (а.с. 173, 174, т. 2).

02 липня 2025 року представник ТОВ «Проксімус» - адвокат Поліщук О.М. надіслав через підсистему «Електронний суд» клопотання про долучення доказів витрат на правничу допомогу адвоката на суму 13 000 грн (а.с. 180-193, т. 2).

03 липня 2025 року Київський апеляційний суд ухвалив постанову, якою апеляційні скарги ТОВ «Проксімус» та ТОВ «Кар Інвест Україна» задовольнив,рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив, а також здійснив розподіл судових витрат по сплаті судового збору (а.с. 195-204, т. 2).

08 липня 2025 року представник ТОВ «Проксімус» - адвокат Поліщук О.М. надіслав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача витрат на професійну правничої допомоги у розмірі 13 000,00 грн, посилаючись на те, що під час ухвалення зазначеної вище постанови питання щодо розподілу витрат на правову допомогу не було вирішено.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Метою запровадження принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 15 лютого 2023 року у справі № 567/1508/19.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Зокрема, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.

Водночас, у пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів (див. постанову Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19).

Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що розглядається, встановлено, що в апеляційній скарзі, яка для відповідача є першою заявою по суті спору в суді апеляційної інстанції, представник ТОВ «Проксімус» - адвокат Поліщук О.М. лише навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу адвоката, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, і не висував вимог про стягнення цих витрат з позивачки.

В судовому засіданні 25 червня 2025 року суд апеляційної інстанції закінчивши з`ясування обставин і перевірку їх доказами, надав представникам сторін можливість виступити у судових дебатах, після закінчення яких перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження.

Разом із тим, до закінчення судових дебатів представник ТОВ «Проксімус»доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження у справі не надав, як і не подавав (робив) до закінчення перегляду справи в апеляційному порядку відповідних заяв про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті спору.

Відповідне клопотання про долучення доказів витрат на правничу допомогу адвоката представник ТОВ «Проксімус» - адвокат Поліщук О.М. надіслав до апеляційного суду тільки 02 липня 2025 року, тобто вже після переходу до стадії ухвалення судового рішення апеляційним судом

Однак, стороною відповідача під час апеляційного перегляду справи не було вказано про намір подати докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів у цій справі.

Сам по собі зазначений в апеляційній скарзі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат не є заявою, передбаченою частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У даному конкретному випадку виконання вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України цілком і повністю залежало від дій та волі відповідача та його представника, між якими існують певні договірні відносини.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи заяви представника ТОВ «Проксімус» - адвоката Поліщука О.М. про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після закінчення судових дебатів у справі і ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення по суті спору, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачу за рахунок позивачки витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, що відповідає положенням статті 141 ЦПК України та вищевказаній релевантній практиці Верховного Суду.

Зокрема, Верховний Суд у постанові (додатковій) від 30 листопада 2022 року в справі № 728/2519/21 звертав увагу, що посилання в касаційній скарзі на розмір витрат, які сторона планує понести у зв`язку з касаційним переглядом справи, не є тотожним із заявою про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.

Наведене також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах (додаткових) від 14 грудня 2022 року в справі № 225/890/21 та від 18 вересня 2023 року у справі № 759/5806/20.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заява представника ТОВ «Проксімус» - адвоката Поліщука О.М. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, є необґрунтованоюта задоволенню не підлягає, а тому правові підстави для прийняття додаткової постанови про відшкодування відповідачу витрат на правову допомогу відповідно до вимог статей 246, 270 ЦПК Українивідсутні.

Керуючись статтями 133, 134, 137, 141, 246, 270, 368, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «Проксімус» - адвоката Поліщука Олексія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 752/5780/23 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 серпня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній