Номер провадження: 22-ц/813/2207/25
Справа № 522/2963/23
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» в особі свого представника адвоката Матвійчука Михайла Зеноновича

на заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 травня 2024 року, ухвалене Комінтернівським районним судом Одеської області у складі судді Барвенка В.К., в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

06 лютого 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», звернулося до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідача заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у розмірі 684370,53 грн та судовий збір у розмірі 10265,56 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 року цивільну справу за вказаним позовом передано до Комінтернівського районного суду Одеської області за підсудністю.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 травня 2023 року відкрито провадження у справі.

Вимоги позову позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_1 має невиконане грошове зобов`язання перед кредитором за кредитним договором № 06/95/146/2 від 25 травня 2007 року, заборгованість за яким стягнуто з відповідачки на користь позивача рішенням третейського суду, на виконання якого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2010 року видано виконавчого листа № 6-2153/10 від 03 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованості за Генеральним договором про здійснення кредитування № 06/95/146 від 01 грудня 2006 року у сумі 1324236,33 грн, а також 13540,83 грн витрат, пов`язаних з вирішенням спору третейським судом.

18 грудня 2023 року позивач уточнив вимоги позову і просив стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних в сумі 190145,85 грн, а також інфляційні втрати в сумі 698251,53 грн.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 травня 2024 року позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі скаржник просить заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору.

Доводами апеляційної скарги є те, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосована не може бути за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони, а суд за власною ініціативою не має права застосовувати її.

Позивач звертає увагу на те, що суд першої інстанції зазначив, що представник відповідача надав до суду заперечення проти позову, однак в матеріалах справи відсутнє будь-яке заперечення, а розгляд справи проведено в заочному порядку, як і відсутні будь-які заяви відповідача або його представника про застосування до позовних вимог наслідків пропуску строків позовної давності.

Крім того, посилаючись на практику Верховного Суду, викладену в постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, позивач зазначає, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Також позивач зауважує, що провів розрахунок заборгованості в межах строків позовної давності, із врахуванням положень пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та розрахував борг за період з 13 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року, у зв`язку з чим, сума заборгованості нарахована на підставі ст. 625 ЦК України станом на 23 лютого 2022 року складає 888397,39 грн, та складається із суми заборгованості по сплаті 3% річних за невиконання грошового зобов`язання в розмірі - 190145,85 грн та за інфляційними втратами в розмірі 698251,53 грн.

Що ж стосується висновків суду першої інстанції про необхідність заявлення одночасно вимоги про стягнення основної суми боргу та суми заборгованості за невиконання грошового зобов`язання нарахованого на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач зазначив, що згідно з п. 4 ч. 2 ст. 122 та п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України в редакції до 2017 року, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, або залишає позов без розгляду, якщо позов подано тим самим позивачем до того ж відповідача з тих самих підстав та про той самий предмет, або наявне рішення Третейського суду за результатами розгляду таких позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

В судове засідання сторони, належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи - про судове засідання, призначене на 19 серпня 2025 року, не з`явилися, зокрема: шляхом надіслання судових повісток до електронних кабінетів у підсистемі (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідками про доставку електронного документу позивачу та його представнику від 02 липня 2025 року о 20:17 (а.с. 119-119 зв.), що є належним сповіщенням відповідно до положень п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Судова повістка на 19 серпня 2025 року, що направлена відповідачу ОСОБА_1 за адресою, встановленою судом у відповідності до вимог ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України (вул. Грецька, 20, смт Олександрівка, Одеський район, Одеська область), повернулася із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» що відповідає вимогам вручення судової повістки, визначеним п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції перебував виконавчий лист № 6-2153/10, виданий 03 березня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованості за Генеральним договором про здійснення кредитування № 06/95/146 від 01 грудня 2006 року у сумі 1324236,33 грн, а також 13540,83 грн витрат, пов`язаних з вирішенням спору третейським судом (а.с. 7зв.-8).

Згідно з постановою Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції №В-11/9 про повернення виконавчого документу у виконавчому провадженні №28938115 від 21 січня 2013 року виконавчий документ №6-2153/10 Дніпровського районного суду м. Києва повернуто стягувачу на підставі п. 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 6 зв-7).

У зв`язку із невиконанням вище зазначеного зобов`язання, згідно з розрахунком, наданим позивачем, у відповідача за період 13 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року виникла заборгованість на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 888397,39 грн, яка складається з:

суми заборгованості за ставкою 3% річних на кредитну заборгованість у розмірі 190145,85 грн;

суми заборгованості за інфляційними втратами у розмірі 698251,53 грн (а.с. 77-77 зв.).

Спірні відносини виникли між сторонами з приводу встановленої законом відповідальності боржника за невиконання грошового зобов`язання у вигляді стягнутих з відповідачки на користь позивача рішенням третейського суду сум, на виконання якого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2010 року видано виконавчого листа № 6-2153/10.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги, яку позивач у даній справі не заявляв.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з огляду на таке.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності.

Так, за матеріалами справи виконавчий лист № 6-2153/10, виданий 03 березня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва, боржником не виконано, борг за рішенням не погашений, доказів виконання встановленого судом грошового зобов`язання стороною відповідача не надано, а виконавчий документ № 6-2153/10 Дніпровського районного суду м. Києва повернуто стягувачу на підставі п. 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, із відкритих джерел інформації, наявній в Автоматизованій системі виконавчого провадження, вбачається, що Другим Приморським відділом ДВС Одеського міського управління юстиції здійснювалося також виконавче провадження № 55202739 з виконання виконавчого листа № 6-2153/10. Виконавче провадження було відкрито 28 листопада 2017 року, статус виконавчого провадження «завершено», що свідчить про пред`явлення виконавчого листа по теперішній справі не лише у 2013 році, а й у 2017 році.

Тому, висновки суду першої інстанції щодо задавненості заявленої вимоги є помилковими, оскільки основна вимога кредитора (позивача) вже захищена у судовому порядку.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц дійшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Згідно зі ст. 625 ЦК України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Отже, у розумінні наведених приписів кредитор вправі вимагати стягнення в судовому порядку суми інфляційних нарахувань та 3% річних до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведених норм, є сума основного боргу, не обтяжена іншими нарахуваннями.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року по справі № 914/712/16.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

АТ «Сенс Банк» звернулося до суду із даним позовом 15 лютого 2023 року, який в подальшому було уточнено 18 грудня 2023 року, та просив стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 13 травня 2017 року до 23 лютого 2022 року, надавши відповідний розрахунок.

Отже, у цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо визнаних судами обґрунтованими позовних вимог про стягнення трьох процентів річних не спливла, оскільки перебіг цього строку є зупиненим внаслідок продовження на строк дії карантину.

Крім того, слушним є посилання в апеляційній скарзі позивача на те, що про застосування такої сторонами не заявлено.

За таких обставин, звернення до суду з позовними вимогами про стягнення трьох процентів річних, нарахованих за період з 13 травня 2017 року до 23 лютого 2022 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року в справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) з подібними правовідносинами.

За розрахунком, наданим позивачем та перевіреними судом, заборгованість відповідача визначена у розмірі 888397,39 грн, яка складається з:

Розрахунок 3 % річних: період прострочення : 13.05.2017 - 23.02.2022, сума заборгованості = 1324236.53 грн, кількість днів прострочення = 1747, сума санкції = 1324236.53*3/100/365*233 + 1324236.53*3/100/365*365 + 1324236.53*3/100/365*365 + 1324236.53*3/100/366*366 + 1324236.53*3/100/365*365 + 1324236.53*3/100/365*53 = 190037.01 грн;

Інфляційні втрати: період прострочення : 13.05.2017 - 23.02.2022, сума заборгованості = 1324236.53 грн, індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення: трав. 2017 = 101.3, черв. 2017 = 101.6, лип. 2017 = 100.2, серп. 2017 = 99.9, вер. 2017 = 102.0, жовт. 2017 = 101.2, лист. 2017 = 100.9, груд. 2017 = 101.0, січ. 2018 = 101.5, лют. 2018 = 100.9, бер. 2018 = 101.1, квіт. 2018 = 100.8, трав. 2018 = 100.0, черв. 2018 = 100.0, лип. 2018 = 99.3, серп. 2018 = 100.0, вер. 2018 = 101.9, жовт. 2018 = 101.7, лист. 2018 = 101.4, груд. 2018 = 100.8, січ. 2019 = 101.0, лют. 2019 = 100.5, бер. 2019 = 100.9, квіт. 2019 = 101.0, трав. 2019 = 100.7, черв. 2019 = 99.5, лип. 2019 = 99.4, серп. 2019 = 99.7, вер. 2019 = 100.7, жовт. 2019 = 100.7, лист. 2019 = 100.1, груд. 2019 = 99.8, січ. 2020 = 100.2, лют. 2020 = 99.7, бер. 2020 = 100.8, квіт. 2020 = 100.8, трав. 2020 = 100.3, черв. 2020 = 100.2, лип. 2020 = 99.4, серп. 2020 = 99.8, вер. 2020 = 100.5, жовт. 2020 = 101.0, лист. 2020 = 101.3, груд. 2020 = 100.9, січ. 2021 = 101.3, лют. 2021 = 101.0, бер. 2021 = 101.7, квіт. 2021 = 100.7, трав. 2021 = 101.3, черв. 2021 = 100.2, лип. 2021 = 100.1, серп. 2021 = 99.8, вер. 2021 = 101.2, жовт. 2021 = 100.9, лист. 2021 = 100.8, груд. 2021 = 100.6, січ. 2022 = 101.3, лют. 2022 = 101.6;

[Сукупний індекс інфляції] = 101.3:100 (трав. 2017) * 101.6:100 (черв. 2017) * 100.2:100 (лип. 2017) * 99.9:100 (серп. 2017) * 102.0:100 (вер. 2017) * 101.2:100 (жовт. 2017) * 100.9:100 (лист. 2017) * 101.0:100 (груд. 2017) * 101.5:100 (січ. 2018) * 100.9:100 (лют. 2018) * 101.1:100 (бер. 2018) * 100.8:100 (квіт. 2018) * 100.0:100 (трав. 2018) * 100.0:100 (черв. 2018) * 99.3:100 (лип. 2018) * 100.0:100 (серп. 2018) * 101.9:100 (вер. 2018) * 101.7:100 (жовт. 2018) * 101.4:100 (лист. 2018) * 100.8:100 (груд. 2018) * 101.0:100 (січ. 2019) * 100.5:100 (лют. 2019) * 100.9:100 (бер. 2019) * 101.0:100 (квіт. 2019) * 100.7:100 (трав. 2019) * 99.5:100 (черв. 2019) * 99.4:100 (лип. 2019) * 99.7:100 (серп. 2019) * 100.7:100 (вер. 2019) * 100.7:100 (жовт. 2019) * 100.1:100 (лист. 2019) * 99.8:100 (груд. 2019) * 100.2:100 (січ. 2020) * 99.7:100 (лют. 2020) * 100.8:100 (бер. 2020) * 100.8:100 (квіт. 2020) * 100.3:100 (трав. 2020) * 100.2:100 (черв. 2020) * 99.4:100 (лип. 2020) * 99.8:100 (серп. 2020) * 100.5:100 (вер. 2020) * 101.0:100 (жовт. 2020) * 101.3:100 (лист. 2020) * 100.9:100 (груд. 2020) * 101.3:100 (січ. 2021) * 101.0:100 (лют. 2021) * 101.7:100 (бер. 2021) * 100.7:100 (квіт. 2021) * 101.3:100 (трав. 2021) * 100.2:100 (черв. 2021) * 100.1:100 (лип. 2021) * 99.8:100 (серп. 2021) * 101.2:100 (вер. 2021) * 100.9:100 (жовт. 2021) * 100.8:100 (лист. 2021) * 100.6:100 (груд. 2021) * 101.3:100 (січ. 2022) * 101.6:100 (лют. 2022) = 1.47167845.

Інфляційне нарахування] = 1324236.53 * 1.47167845 -1324236.53 = 624613.83 грн, що загалом становить 814759,69 грн, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Вказане неправильне застосування судом норм матеріального права призвело до ухвалення помилкового рішення в даній справі.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, апеляційна скарга АТ «Сенс Банк» підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості у розмірі 814759,69 грн, яка складається з суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 190145,86 грн, суми заборгованості за інфляційними втратами на кредитну заборгованість 624613,83 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, за зверненням до суду із позовом АТ «Сенс Банк» сплатили судовий збір у розмірі 10265,56 грн (а.с. 45), за уточнюючи позовні вимоги доплачено судовий збір у розмірі 3060,4 грн (а.с. 76), за подання апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 15991,15 грн.

Фактично позовні вимоги задоволені на 92% від заявленої ціни позову.

У зв`язку з цим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за звернення до суду із позовом у розмірі 12259,88 грн ((10265,56+3060,4)х92%), а за подання апеляційної скарги у розмірі 14711,86 грн (15991,15 х 92%). Отже загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню із відповідача, становить 26971,74 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» в особі свого представника адвоката Матвійчука Михайла Зеноновича задовольнити частково.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, адреса: Київ, вул. Велика Васильківська, 100) заборгованість у розмірі 814759,69 грн, яка складається з суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 190145,86 грн, суми заборгованості за інфляційними втратами на кредитну заборгованість 624613,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, адреса: Київ, вул. Велика Васильківська, 100) судовий збір у загальному розмірі 26971,74 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 19 серпня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький