Справа №461/5054/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2025 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Старовецька С.І.
за участю: позивача ОСОБА_1
представника відповідача Пилат М.Я.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, Львівської районної військової адміністрації, Управління соціального захисту населення Львівської державної адміністрації Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої посадовими особами органів держаної влади.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.03.2023 року Львівським окружним адміністративним судом ухвалено судове рішення №380/134/23, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Львівської районної державної адміністрації задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Львівської районної державної адміністрації щодо відмови у наданні соціальної допомоги у вигляді субсидії. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Львівської районної державної адміністрації провести перерахунок та виплату субсидії у відповідності з фактичними доходами позивача за період 2021-2023 року.
24.04.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Слободою А.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71605168.
Позивач зазначає, що станом на момент подачі позову, рішення суду не виконане.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Курмана Б.Г. від 11.10.2023 року накладено штраф на Управління соціального захисту населення Львівської державної адміністрації Львівської області у розмірі 5100 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 06 червня 2024 року у цивільній справі №461/1132/24 задоволено частково позов; стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої посадовими особами органів державної влади у зв`язку з невиконанням рішення суду №380/134/23. Рішення набрало законної сили.

В подальшому, виконавець звернувся до Львівського окружного адміністративного суду про зміну боржника у виконавчому провадженні з підстав правонаступництва, яким стало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відповідно ухвали суду від 03.06.2024.

Також в межах виконавчого провадження, державним виконавцем було накладено штраф розмірі 5100 грн.

Попри це, з 2023 рік по 2025 рік судове рішення залишається невиконаним.

Окрім цього, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №380/13832/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, Львівської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій задоволено, визнано протиправною дії відповідача Львівської районної державної адміністрацію в особі Управління соціального захисту населення, щодо ненадання субсидії в повному обсязі відповідно фактичних доходів сім`ї та вимог Закону та зобов`язано Львівську районну державну адміністрацію в особі Управління соціального захисту населення провести перерахунок у відповідності вимог законодавства з врахуванням фактичного доходу і виплатити субсидію в повному обсязі за період 2018-2021 року.

08.12.2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67791697.

Однак, станом на момент подачі позову, рішення суду не виконане.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03.10.2023 у справі 461/2435/22 стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 8000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої посадовими особами органів державної влади; стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої посадовими особами органів державної влади, у зв`язку з невиконанням рішення від 28.09.2021 у справі №380/13832/21.

Позивач зазначає, що станом на час подачі позовної заяви про відшкодування моральної шкоди в цивільному судочинстві, рішення суду у справах №380/134/23 та №380/13832/21 не виконано ні добровільно, ні примусово.

ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з невиконанням цих рішень судів він перебуває в постійному стресі, невизначеності, приниженні, дискримінації від протиправних дій органів державної влади, відривається від звичайних занять, що встановлено судом та завдало йому значної моральної шкоди, яку він оцінює у 1 000 000, 00 грн. Враховуючи наведене просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви, та просить позов задовольнити.

Представник Державної казначейської служби України подав до суду відзив, у якому зазначає, що держава бере участь у справі як співвідповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Тобто, належним відповідачем у даній справі є Держава в особі органу якими Позивачеві заподіяна шкода, а не казначейство. Кошти на відшкодування шкоди, завданої державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів. При цьому вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту та розміру завданої йому моральної шкоди унаслідок неправомірних на його думку дій/бездіяльності відповідачів, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав до суду відзив, у якому зазначає, що аа виконання рішення суду у справі № 380/134/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області засобами програмного забезпечення зареєстровано електронну особову справу ОСОБА_2 для проведення перерахунку житлової субсидії з врахуванням фактичного доходу ОСОБА_1 за період 2021-2023.

Також повідомляє про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 26.05.2025 № 1300-5803-5/70125 звернулося до Пенсійного фонду України щодо допомоги для проведення виплати субсидії по вищезазначеному судовому рішенні, однак відповідь Пенсійного фонду України на вищевказаний лист на адресу Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не надходила.

Відтак, вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду від 03.06.2024 у справі № 380/134/24.

Також вказує на те, що позивачем не наведено жодного факту заподіяння моральних страждань, не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненням фізичних та моральних страждань.

У зв`язку з наведеним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.03.2023 у справі 380/134/23 позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Львівської державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльністю щодо відмови у наданні соціальної допомоги у вигляді субсидії задовільнити повністю.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення Львівської державної адміністрації провести перерахунок та виплату субсидії у відповідності з фактичними доходами позивача за період 2021-2023 року.

24.03.2023 року, керуючись ст. ст. З, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та скеровано боржнику до виконання, стягувану до відома. Зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

24.04.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Слободою А.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71605168.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 11.10.2023 року накладено штраф на Управління соціального захисту населення Львівської державної адміністрації Львівської області у розмірі 5100 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі № 380/134/23 замінено сторону виконавчого провадження - боржника у ВП № 71605168 з Управління соціального захисту населення Львівської районної державної адміністрації (79000, м. Львів, вул. Винниченка, 18, ) на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2024 у справі № 380/134/23 апеляційне провадження № А/857/16574/24 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі № 380/134/23 з питань заміни сторони виконавчого провадження - без змін.

Встановлено, що на виконання рішення суду у справі № 380/134/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області засобами програмного забезпечення зареєстровано електронну особову справу ОСОБА_2 для проведення перерахунку житлової субсидії з врахуванням фактичного доходу ОСОБА_1 за період 2021-2023.

На підставі отриманої інформації проведено перерахунок житлової субсидії, розмір якої становить: з 01.10.2021 по 31.10.2021 - 1224,58 грн; з 01.11.2021 по 31.03.2022 - 2483,27 грн; з 01.04.2022 по 30.04.2022 - 1182,64 грн; з 01.05.2022 по 30.09.2022 - 133,70 грн; з 01.10.2022 по 31.10.2022 - 1184,49 грн; з 01.11.2022 по 31.03.2023 - 2444,68 грн; з 01.04.2023 по 30.04.2023 - 1142,50 грн; з 01.10.2023 по 31.10.2023 - 1211,58 грн; з 01.11.2023 по 31.03.2024 - 2471,77 грн; з 01.04.2024 по 30.04.2024 - 1169,59 грн.

Окрім цього, встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 26.05.2025 № 1300-5803-5/70125 звернулося до Пенсійного фонду України , щодо допомоги для проведення виплати субсидії по вищезазначеному судовому рішенні.

Однак, станом на момент розгляду справи відповідь Пенсійного фонду України на вищевказаний лист на адресу Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не надходила.

У зв`язку з невиконанням рішення суду №380/134/23, рішенням Галицького районного суду міста Львова від 06 червня 2024 року у цивільній справі №461/1132/24 задоволено частково позов; стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої посадовими особами органів державної влади. Рішення набрало законної сили.

В подальшому, виконавець звернувся до Львівського окружного адміністративного суду про зміну боржника у виконавчому провадженні з підстав правонаступництва, яким стало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відповідно ухвали суду від 03.06.2024.

Також в межах виконавчого провадження, державним виконавцем було накладено штраф розмірі 5100 грн.

Попри це, з 2023 рік по 2025 рік судове рішення досі залишається невиконаним.

Окрім цього, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 04 листопада 2021 року у справі №380/13832/21 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, Львівської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, адміністративний позовом задоволено. Визнано протиправну бездіяльність відповідача Львівську Обласну Державну Адміністрацію, щодо не надання відповіді на подану заяву від 15.06.2021 року і невчинення дій. Визнано протиправною дії відповідача Львівську Районну Державну Адміністрацію в особі Управління соціального захисту населення , щодо ненадання субсидії в повному обсязі відповідно фактичних доходів сім`ї та вимог Закону. Зобов`язано Львівську Районну Державну Адміністрацію в особі Управління соціального захисту населення провести перерахунок у відповідності вимог законодавства з врахуванням фактичного доходу і виплатити субсидію в повному обсязі за період 2018-2021року.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Слобода А.П. від 08.12.2021 року відкрито виконавче провадження № 67791697 на підставі виконавчого листа № 380/13832/21 виданого Львівським окружним адміністративним судом. про зобов`язання Львівської районної державної адміністрацію в особі Управління соціального захисту населення провести перерахунок у відповідності вимог законодавства з врахуванням фактичного доходу і виплатити субсидію в повному обсязі за період 2018-2021року.

Оскільки боржником рішення не виконано, а також не повідомлено про причини такого невиконання, державним виконавцем 11.10.2023 року, керуючись вимогами частини другої статті 63, статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн та повторно зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів.

19.02.2024 у відповідь на вимогу державного виконавця, боржником повідомлено про те що Львівська районна державна адміністрація Львівської області передала функції адміністрування житлових субсидій та пільг до Пенсійного фонду України.

27.02.2024 державним виконавцем подано заяву до| Львівського окружного адміністративного суду про заміну сторони виконавчого провадження із Львівської районної державної адміністрації Львівської області (79008, м. Львів, вул. Винниченка,18, ) на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ).

Виконавче провадження зупинено на підставі п.5 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 замінено боржника у виконавчому провадженні ВП№67791697 з Львівської районної Державної адміністрації на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Державним виконавцем поновлено провадження у справі № 67791697, постановою від 05.02.2025.

Того ж дня винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження із Львівської районної державної адміністрації Львівської області на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

14.02.2025 на адресу Відділу надійшла відповідь ГУ ПФУ у Львівській області про проведений перерахунок житлової субсидії по чотирьох рішеннях за період: 01.10.2019 по 30.04.2020, 01.05.2020 по 30.09.2020, 01.10.2020 по 30.04.2021, 01.05.2021 по 30.09.2021.

Щодо проведення перерахунку за період із 2018 по 2019 рік, то ці періоди перебувають в опрацюванні.

13.03.2025 виконавцем скеровано вимогу про надання інформації про стан виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду, з наданням документального підтвердження виконання судового рішення щодо проведення перерахунку та виплати субсидії стягувану ОСОБА_1 за період із 2018 по 2019.

Станом на день надання відповіді заявникам інформації від боржника не надходила.

У зв`язку з невиконанням рішення від 28.09.2021 у справі №380/13832/21, постановою Львівського апеляційного суду від 03.10.2023 у справі №461/2435/22 стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 8000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої посадовими особами органів державної влади; стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої посадовими особами органів державної влади.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи, рішення суду у справах №380/134/23 та №380/13832/21 не виконані ні добровільно, ні примусово.

Вказане підтверджується також листом відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.04.2025 №7823 (а.с.11-15).

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Також кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Окрім того, статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім цього, згідно змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, відповідно до п.5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України, обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Тому у даній категорії справ і у даній справі зокрема (зважаючи на доводи позивача (позивачів), слід встановити наявність загальних підстав для стягнення моральної шкоди, а саме: факту заподіяння позивачу (позивачам) шкоди, суть якої повинна полягати у душевних стражданнях, яких позивач (позивачі) зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них; протиправність діяння відповідача; наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача; вину відповідача у заподіянні такої.

При цьому кожен із вказаних складових повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, у зазначеній справі суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що на час подання вказаного позову до суду, з 2021 рік по 2025 рік, рішення суду у справах №380/134/23 та №380/13832/21 не виконані, тому він перебуває в постійних емоційних переживаннях, стресі, невизначеності, приниженні, дискримінації від протиправних дій органів державної влади, відривається від звичайних занять, що встановлено судом, та завдало йому значної моральної шкоди. Відрив від звичайних занять, постійне перебування у стресі, що відображається на здоров`ї, завдає позивачу моральну шкоду. Внаслідок невиконання судових рішень особами, які здійснюють свої офіційні повноваження, його право було порушено, внаслідок чого він має право на відшкодування моральної шкоди від держави.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачами не виконано вказані вище рішення судів і на даний час протилежного відповідачами не доведено.

Згідно ст. 8 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (ч.1 ст. 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому, затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Іммобільяре Саффі», заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V), у зв`язку з чим саме на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

З матеріалів справи вбачається, що зобов`язань, визначених рішеннями судів у справах №380/134/23 та №380/13832/21, не виконано.

Оскільки судові рішення, які набрали законної сили, не виконані, суд вважає дійсним факт протиправної бездіяльності органів державної влади щодо виконання судових рішень та наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такою бездіяльністю моральної шкоди.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, у зазначеній справі суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що в результаті невиконання рішень суду, позивач, як заявник, зазнав моральних страждань, які полягали в тому, що він тривалий час не мав можливості нормально житии та працювати, оскільки перебував у стані невизначеності, відривався від звичайних занять, прикладав значних зусиль для того, щоб рішення суду, які набрали законної сили, були виконані. В результаті такої бездіяльності органів державної влади були порушені нормальні життєві зв`язки ОСОБА_1 .

Оскільки судові рішення, які набрали законної сили, не виконані, суд вважає дійсним факт протиправної бездіяльності відповідачів щодо виконання судових рішень, та наявність передбачених законом підстав для відшкодування завданої позивачу такою бездіяльністю моральної шкоди.

Так, слід вважати, що тривале невиконання рішень судів спричинило позивачу відчуття невизначеності, невпевненості, незахищеності; неможливість реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки; невизначеності у можливості реалізації своїх прав та законних інтересів, тощо. Вказана бездіяльність та подальші негативні наслідки такої для позивача мають місце протягом тривалого часу і тривають по даний час (протилежного не доведено). Вказане потребує для позивача докладення додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно себе.

Тому, зважаючи на обсяг, характер та тривалість заподіяних моральних страждань позивачу; його особи; рішення, що стосуються позивача та предмети його позовів; вплив таких рішень на реалізацію ним своїх прав та неможливість виконання кожного з рішень та відповідно неможливість протягом тривалого часу реалізувати права позивача, які відновлені цими рішеннями, тощо, суд вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди, визначений позивачем, слід вважати завищеним.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, оскільки під час розгляду справи встановлено, що позивачу було завдано моральну шкоду. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , суд враховує вимоги розумності та справедливості, а також ступінь доведеності та обґрунтованості позивачем розміру завданої шкоди, яку він зазнав, у зв`язку із бездіяльністю органів державної влади, яка носить триваючий характер, позбавляє позивача належним чином влаштовувати свій особистий спосіб життя, реалізовувати життєві потреби, мати стабільність та впевненість унаступному, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.

У абз. 1 п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції (254к/96-ВР ) судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

У п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, передбачено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до ст. ст. 25, 43 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Положеннями п.2 ст.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 03.08.2011 визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

З наведеного вбачається, що Казначейство України наділено повноваженнями, за вимогою Департаменту Державної виконавчої служби, здійснювати відшкодування, відповідно до закону, шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету та в певному порядку.

Суд не приймає до уваги покликання представника ПФУ у Львівській області постанову Правління ПФ України від 27.09.2010 №21-2 «Про затвердження Порядку обліку сум, які сплачуються / підлягають сплаті на рахунки Пенсійного фонду України», та Постанову КМУ від 21 жовтня 1995р. №848 «Про спрощення порядку надання наседенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунаоьних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, оскільки такі не спростовують вимог позовної заяви щодо відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки сторони у справі звільнені від сплати судових витрат, такі витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 18, 13, 76, 77, 259, 263,265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 2, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, 303, 307, 369 КПК України, ст.ст. 25, 43, 48 БК України, ст.ст. 19, 56, 124-1, 129 Конституції України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 29.08.2025.

Суддя І.Р.Волоско