Провадження № 2-др/202/60/25
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі головуючої судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., представника позивача Чудновського А.О., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Жилсервіс-5», про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Дніпровська міська рада звернулася з позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні комунальною власністю кімнатою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 16 липня 2025 року зазначений позов було залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України через повторну неявку представника позивача, повідомленого належним чином.

У встановлений строк відповідач звернулася з заявою про ухвалення додаткового рішення, а саме просить стягнути з позивача на її користь понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

На зазначену заяву Дніпровською міською радою були подані заперечення, в яких посилається на те, що відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Цивільне процесуальне законодавство не надає визначення, які саме дії вважаються необґрунтованими. Натомість згідно з ч. 1, 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Звертає увагу, що позивачем не було допущено жодного зловживання процесуальними правами.

Крім того, участь позивача у судових засіданнях не завжди є обов`язковою. Присутність у судовому засіданні є правом, а не обов`язком, якщо явка не визнана судом обов`язковою. Суд може розглядати справу за відсутності позивача, якщо його було належним чином повідомлено про засідання.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

В ухвалі суду від 15 жовтня 2024 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі не було визначено обов`язку учасників забезпечити присутність свого представника у судових засіданнях.

Отже, забезпечення свого представника у судових засіданнях є правом, а не обов`язком для учасників судового процесу.

В заяві про стягнення судових витрат у розмірі 4000 грн, пов`язаних із правовою допомогою, заявник не зазначив, які дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими.

Наголошує , що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами та вважатися необґрунтованими.

Тому вважає, що обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу відсутній та просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні 18.08.2025 відповідач свою заяву підтримала та наполягала на її задоволенні.

Представник позивача в судовому засіданні проти стягнення витрат на правничу допомогу заперечував.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що заява відповідача підлягає задоволенню:

Судом установлено, що 15 жовтня 2024 року було відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні кімнатою в гуртожитку та виселення без надання іншого житлового приміщення.

У зв`язку з пред`явленням цього позову позивач скористалася правничою допомогою адвоката Маркело Валентини Олексіївни, на підтвердження чого було надано копію договору № 41 про надання правничої допомоги від 09 листопада 2024 року.

Згідно з актом виконаних робіт та довідок, виданих адвокатом, відповідачем були понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн., які полягають у складанні відзиву на позов та участі у судових засіданнях.

Зокрема у поданому в листопаді 2024 року відзиві відповідачем зазначалося про понесення витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 16 липня 2025 року позов Дніпровської міської ради залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України через повторну неявку представника позивача, повідомленого належним чином.

При вирішенні питання про стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правничу допомогу суд виходить із того, що судові витрати складаються, в тому числі, з витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 141 цього Кодексу (частина 6 статті 142 ЦПК України).

Цивільним процесуальним законодавством не встановлено критеріїв визначення необґрунтованості дій позивача.

Водночас під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Отже, оскільки ЦПК України не встановлено конкретних критеріїв для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом відповідно до обставин кожної справи.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21, при компенсації правничих витрат відповідача за рахунок позивача має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).

Суд ураховує, що через ініційований позивачем судовий процес відповідач була вимушена нести витрати на правничу допомогу.

В даному випадку саме дії позивача, яким був поданий позов, але не забезпечено явку свого представника в судове засідання, призвели до залишення позову без розгляду, що свідчить про необґрунтованість дій позивача та наявність підстав для відшкодування відповідачу понесених судових витрат за рахунок позивача.

Доводи позивача про те, що ним не було допущено зловживанням процесуальними правами суд вважає такими, що не впливають на наявність підстав для компенсації витрат, понесених відповідачем, оскільки положення частини 5 статті 142 ЦПК України застосовуються саме через необґрунтовані дії позивача, які необов`язково повинні містити ознаки зловживання процесуальними правами.

Крім того, посилання на те, що участь позивача у судовому засіданні не є обов`язковою, суд вважає безпідставними, так як справа розглядалася з викликом сторін та, залишаючи позов без розгляду, суд у своїй ухвалі надав оцінку неможливості розгляду справи по суті за відсутності представника позивача.

Отже, суд знаходить, що понесені відповідачем у цій справі витрати були викликані необґрунтованими діями позивача, який не забезпечив явку свого представника в судові засідання, що стало підставою для залишення позову без розгляду.

При цьому такі витрати відповідача є розумними, співмірними зі складністю справи, ціною позову та наданим адвокатом обсягом послуг.

Ураховуючи вищенаведене, заяву відповідача необхідно задовольнити, стягнувши з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Керуючись ст. 133, 137, 142 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задовольнити.

Стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений 22 серпня 2025 року.

Суддя Наталія Марченко