Справа № 197/889/25
Провадження № 2-з/197/3/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року с-ще Широке

Суддя Широківського районного суду Дніпропетровської області Панчук М.В., розглянувши заяву представниці ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову,

встановив:

представниця ОСОБА_2 - адвокатка Дрофич Ю.В. звернулася в суд із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви, інші особи: ОСОБА_3 , Широківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області. Заяву мотивує тим, що наявна необхідність для вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення такого шляхом: накладення арешту на 3/4 частини земельної ділянки :01:001:0332, площею 7,0652 га, розташовану за адресою: Андріївська селищна рада, Широківський район, Дніпропетровська область; заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом вказаного нерухомого майна; заборонити суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо внесення змін до складу учасників (засновників) та розміру статутного капіталу Фермерського господарства "Надєжда", , місцезнаходження: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Андріївка, вул. Садова, 18.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали додані до зазначеної заяви, оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, судом встановлено наступне.

Положеннями статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заява позивача про забезпечення позову обґрунтована тим, що наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Предметом позову буде вимога внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 1780, виданого на ім`я ОСОБА_3 Широківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області на спадкове майно та свідоцтва про право на спадщину від 15 серпня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1080, виданого на ім`я ОСОБА_3 Широківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області на спадкове майно, зазначивши, що спадкоємцями вказаного у цих свідоцтвах майна ОСОБА_4 , 1952 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її син - ОСОБА_2 - 1/4 частки та її донька - ОСОБА_3 - 3/4 частки. Оскільки відповідач, як єдиний власник майна, отриманого у спадок після ОСОБА_4 , маючи можливість вільно розпоряджатися та використовувати земельну ділянку, а також будучи єдиним засновником ФГ одноособово приймати рішення щодо розпорядження як майном господарства, так і самими корпоративними правами, може продовжувати реалізацію свого умислу щодо позбавлення права на частку в спадковому майні за законом або вчинення інших дій, які в подальшому можуть зробити рішення суду неефективним.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову заявником не наведено обґрунтованих підстав для застосування заявленого виду забезпечення позову, не вказано будь-яких фактів вчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на відчуження спірного майна чи підтвердження реальної загрози такого відчуження, не надано належних та допустимих доказів того, що невжиття даного заходу забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 149-152, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

в задоволенні заяви адвокатки Дрофич Юлії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову - відмовити.

Суд роз`яснює, що відмова у застосуванні судом заходів забезпечення позову за поданою заявою не позбавляє права заявника на звернення з заявою про забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи із врахуванням вимог глави 10 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня підписання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя М.В. Панчук