Справа №303/2585/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Полянчук Б.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення,

УСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Баняс В.В. звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2025, в якій зазначив, що 08.07.2025 приватним виконавцем Зейкан В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 09.07.2025 з метою забезпечення примусового виконання виконавчого документу приватним виконавцем накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях боржника у банківських та фінансових установах. 10.07.2025 з пенсійного рахунку ОСОБА_1 стягнуто кошти в розмірі, який необхідний для виконання судового наказу, винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження. 11.07.2025 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №78546621: «Заборгованість за виконавчим документом стягнуто та перераховано стягувану в повному обсязі. Основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження стягнуто». При ознайомленні 13.08.2025 з матеріалами справи представнику заявника стало відомо, що боржник не отримував копію судового наказу по вказаній справі з копіями заяви КП «Міськводоканал» ММР про видачу судового наказу та додатками до неї. Доказом чого є відсутність у матеріалах справи зворотного рекомендованого повідомлення з відміткою (підписом боржника) про вручення поштового відправлення, конверт із надісланими судом матеріалами міститься в цій самій справі. Боржник ОСОБА_1 з 18.10.2022 фактично не проживає за місцем реєстрації, оскільки перебуває за кордоном. Тому боржнику не було відомо про розгляд справи №303/2585/25 у Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області. Вважав, що вимоги стягувача є необґрунтованими та не є безспірними. Просив поновити строк для подання заяви про скасування судового наказу по справі №303/2585/25 та скасувати судовий наказ, що виданий 22.05.2025 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Міськводоканал» Мукачівської міської ради 12 145,59 грн заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також сплачений судовий збір. Також заявив клопотання, в якому просив в порядку повороту виконання судового рішення стягнути з КП «Міськводоканал» ММР на його користь отримані під час примусового виконання судового наказу №303/2585/25, що виданий 22.05.2025 грошові кошти в розмірі 7 644,27 грн.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 16.04.2025 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області по цивільній справі №303/2585/25 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради (місцезнаходження: площа Духновича Олександра, буд. 2, м. Мукачево, Закарпатська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 41536514), заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в сумі 12 145,59 грн та витрати по оплаті судового збору у сумі 302,80 грн.

Статтею 169 ЦПК України передбачено, що після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного.

Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Копія (текст) судового наказу, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, разом з додатками надсилаються фізичній особі - боржнику на адресу, зазначену в документах, передбачених частиною шостою статті 165 цього Кодексу, а боржнику - юридичній особі чи фізичній особі - підприємцю - за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З матеріалів справи встановлено, що копія судового наказу з доданими до нього документами направлені на адресу зареєстрованого місця проживання боржника 16.04.2025, але вони повернулися до суду 30.04.2025 з відміткою АТ «Укрпошта» від 28.04.2025 про причини повернення, а саме - «адресат відсутній за вказаною адресою». Зазначене свідчить про те, що спірний судовий наказ від 16.04.2025 вручено заявнику 28.04.2025, оскільки п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України передбачає, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

До заяви про скасування судового наказу додається клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті (п. 3 ч. 5 ст. 170 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 171 ЦПК України передбачено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду (див., mutatismutandis, рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Європейський суд з прав людини зазначає, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип resjudicata (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року заява № 3236/03).

При цьому, ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Конституційний Суд України у рішенні від 29.06.2010 №17-рп/2010 звернув увагу на те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Водночас, слід звернути увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У заяві про скасування судового наказу заявник посилається на те, що не отримував від суду копію судового наказу з копіями заяви КП «Міськводоканал» ММР та додатками до неї, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи зворотного рекомендованого повідомлення з відміткою (його підписом) про вручення поштового відправлення, а сам конверт із надісланими судом матеріалами міститься у справі. Крім того, він з 18.10.2022 фактично не проживає за місцем реєстрації, оскільки перебуває за кордоном. Йому не було відомо про розгляд справи №303/2585/25 в Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області.

Суд вважає, що боржником не наведено обґрунтованих поважних причин пропуску строку для подання заяви про скасування судового наказу, оскільки судом належним чином виконано вимоги процесуального закону, яким визначено порядок вручення копії судового наказу, у зв`язку з чим судовий наказ вважається врученим ОСОБА_1 28.04.2025 і від цієї дати розпочався перебіг п`ятнадцятиденного строку для подання заяви про скасування судового наказу, визначений частиною 1 статті 170 ЦПК України. Доводи про те, що ОСОБА_1 фактично не проживає за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а з 18.10.2022 проживає за кордоном, що підтверджується довідкою ДПС України, не дають підстав для поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу, оскільки, змінюючи місце проживання на інше, яке не збігається із зареєстрованим, фізична особа самостійно повинна контролювати стан справ, пов`язаних із місцем реєстрації її проживання, зокрема і отриманням поштової кореспонденції і усі ризики покладаються законом виключно на неї.

Верховний Суд в ухвалі від 07 липня 2021 року у справі № 210/5129/17 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу сторони є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.

Аналогійний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б.

Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу, оскільки боржником не наведено ґрунтовних поважних причин його пропуску.

За таких обставин у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу необхідно відмовити, а заяву про скасування судового наказу повернути ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 171 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Беручи до уваги, що судовий наказ Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Міськводоканал» Мукачівської міської ради заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не скасовано, відповідно і відсутні підстави для вирішення питання про поворот виконання зазначеного судового наказу.

Керуючись ст. 160, 169-172, 258-261,353-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04..2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівької міської ради заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст.358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя