Провадження № 2-о/756/514/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Ткач М.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересовані особи: Орган опіки і піклування Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки,

УСТАНОВИВ:

Заявники звернулися до Оболонського районного суду міста Києва у порядку окремого провадження із заявою, у якій просили визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатним та призначити його опікунами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_5 страждає на психічне захворювання - шизофренія з 12.05.2015, на цей час є інвалідом другої групи та потребує стороннього догляду. ОСОБА_1 є його племінницею та здійснює постійний догляд за ним, у здійсненні якого їй допомагає сестра ОСОБА_2 та чоловіки племінниць - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які приймають фінансову участь і підтримку у догляді і лікуванні дядька.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільний справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

У статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З наведеного убачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 910/3191/20, від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі судом з відкритих джерел - Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/129602551, встановлено, що заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 вже зверталися до Оболонського районного суду міста Києва з аналогічною заявою про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки над ОСОБА_5 , з підстав того, що він є інвалідом другої групи та страждає на стійке психічне захворювання тому ОСОБА_1 здійснює догляд за дядьком, а також сестра останньої ОСОБА_2 та чоловіки племінниць ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які приймають фінансову участь і підтримку у догляді і лікуванні дядька.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18.08.2025 у справі №756/12402/25 (провадження №2-о/756/505/25), заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки - повернуто заявникам, враховуючи, що до суду звернулись особи, які за положеннями ч. 3 ст. 296 ЦПК України не наділені таким правом, тобто, не мають процесуальної дієздатності.

У той же час, суд зауважує, що повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (п.п.2, 11, ч.3 ст.2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (п.1 ч.2 ст.43 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень втілюється у неприпустимості зловживання правом, яку зазвичай виводять із конституційних положень, згідно з якими здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб; заборони обходу закону, тобто ухилення від застосування обов`язкового правила шляхом використання легального засобу, але з негативними намірами, при цьому обхід закону передбачає свідоме створення суб`єктами права певного фактичного складу (чи утримання від його створення) з метою забезпечити щодо себе дію одного правового припису та/чи не допустити дію іншого.

При цьому, складовими принципу добросовісності у цивільному судочинстві є: 1) заборона зловживання процесуальними правами; 2) вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків; 3) заборона суперечливої поведінки сторін або правило процесуального недопустимості зловживання правом (естопелю); 4) заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (наприклад, введення суду в оману, використання втрачених процесуальних правомочностей тощо).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання заяви для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

У повторно поданій заяві про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки, яка надійшла до суду 19.08.2025, заявниками не зазначено про будь-які нові підстави для звернення ними до суду з зазначеною заявою, незважаючи на те, що вказане питання вже вирішене судом в ухвалі від 18.08.2025 у справі № 756/12402/25.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про те, що дії заявників, які полягають у повторному зверненні до суду з даною заявою за наявності ухвали суду, якою вже вирішено вказане питання та повернуто заяву з аналогічних підстав у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що перешкоджає повторному зверненню до суду з аналогічною заявою, є зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим приходить до висновку про повернення вказаної заяви заявникам.

Керуючись статтями 44, 260, 261, 293, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересовані особи: Орган опіки і піклування Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки - повернути заявникам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М. М. Ткач