ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7198/25 Справа № 210/4614/24 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

треті особи: Орган опіки та піклування Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року, ухвалене суддею Скотарем Р.Є в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 04 квітня 2025 року,

УСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання і сумісне проживання батька з неповнолітньою донькою.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.04.2013 року уклав шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однією сім`єю проживали за адресою: АДРЕСА_1 до 19.04.2020 року.

У вересні 2023 року дружина поїхала працювати за кордон.

З 19.04.2020 року неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 сумісно проживає та виховується батьком. Встановлення факту про сумісне проживання з неповнолітньою донькою необхідне для реструктуризації заборгованості за комунальні послуги.

Враховуючи викладене просив суд встановити факт про самостійне виховання та сумісне проживання батька ОСОБА_1 з неповнолітньою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання і сумісне проживання батька з неповнолітньою донькою залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове про повне задоволення позову.

При цьому, позивач зазначає, що 17.01.2025 стороною позивача до суду першої інстанції було подано заяву №01, відповідно до положень статті 15 ЦПК України, яка була проігнорована судом, чим порушені норми процесуального права в частині вимог статей 3, 10, 15 ЦПК України та Конституційного права України у частині вимог ст.8, 59 Конституції України.

Скаржник вважає, що справа належним чином не розглянута судом першої інстанції, доводи позивача в обґрунтування позовних вимог проігноровані. Позовна заява позивача полягала у встановленні факту, що має юридичне значення, а саме про самостійне виховання і сумісне проживання батька з неповнолітньою донькою, що не було розглянуто судом взагалі. Суд першої інстанції застосував норми права щодо місця проживання дитини, що не було предметом позову.

Також позивач зазначає, що клопотання, заяви, письмові міркування позивача судом першої інстанції не розглянуті, у рішенні не відображено. Вказує, що позов про встановлення факту і рішення суду щодо місця проживання дитини є протилежними.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

18.08.2025 від позивача надійшло клопотання за підписом його представника за Довіреністю Міненка В.П. про долучення до справи доказів: копії рішення суду від 01.05.2025 у справі №210/2277/25 про розірвання шлюбу між сторонами; копію довідки за №01-16/91 від 14.05.2025 про самостійне виховання дитини батьком та копію характеристики на доньку ОСОБА_3 . Вказує, що зазначені докази не були надані суду першої інстанції, оскільки були отримані позивачем після подання апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 12 квітня 2013 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 , зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 119 (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 03 травня 2013 року зроблено відповідний актовий запис №217, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Зі свідоцтва про народження вбачається, що матір`ю дитини є ОСОБА_2 , батьком дитини є ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки ЗАО «STAMBUS PROJEKTAS» ОСОБА_4 працює з 12.10.2023 року, дозвіл на тимчасове проживання в Литві чинний до 04.03.2025 року (а.с.6).

Згідно Акту, складеного головою ОСББ «Бизова ЗМАА» Меньшовим А.А., за підписами сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 21 травня 2024 року: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 19.04.2020 року по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно Акту, складеного головою ОСББ «Бизова ЗМАА» Меньшовим А.А., за підписами сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 21 травня 2024 року: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 19.04.2020 року по теперішній час не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно Акту, складеного головою ОСББ «Бизова ЗМАА» Меньшовим А.А., за підписами сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , підтверджують факт сумісного проживання та самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 неповнолітньої ОСОБА_3 з 19.04.2020 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до довідки, складеної в.о. директора Криворізької гімназії №23 В. Данилюк, за підписом класного керівника ОСОБА_8 : за час навчання у гімназії ОСОБА_3 мати, ОСОБА_2 не бере участі у вихованні доньки, не відвідує батьківські збори, не спілкується з вчителем. Навчанням та вихованням дитини займається батько ОСОБА_1 (а.с.14).

За змістом витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ФОВА-001891982, станом на 01.08.2024 року ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягався та у розшуку не перебуває (а.с.15).

Згідно інформаційної довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 03.12.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - 28.09.2023 року виїхала з території України, інформація щодо перетину нею кордону у зворотному напрямку відсутня (а.с.50).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , на підставі досліджених доказів, виходив з того, що у даному випадку судом встановлено, що дитина фактично проживає з батьком, жодних доказів того, що відповідач будь-яким чином оспорює право позивача чи чинить будь-які перешкоди щодо проживання дитини з ним матеріали справи не містять, натомість від початку розгляду справи, відповідач визнає таке право позивача. За встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка, з його слів, фактично проживає разом з ним, між батьками виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини не вимагає від батька змінити її місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталась до суду з позовом про визначення місця проживання доньки разом з собою, не заперечувала, що вона фактично проживає з батьком та не заперечила щодо подальшого такого проживання з батьком, тобто між сторонамиз відсутній спір про право.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, проте не в повній мірі згодна з мотивами відмови у позові, з огляду на таке.

У справі, яка є предметом перегляду, позивач просить встановити факт самостійного виховання і сумісне проживання батька з неповнолітньою донькою. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного правового статусу - батька, який самостійно виховує доньку.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 (провадження №14-132цс23)).

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У цій справі заявник просить встановити факт самостійного виховання ним доньки, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини, потребує дослідження й врахування інтересів дитини.

У статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що ця справа пов`язана з вирішенням спору про право - зокрема, спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від виконання батьківських обов`язків, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження з врахуванням інтересів дитини.

Доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язане з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного (самостійного) виховання дитини одним з батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки у такому випадку завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

З позовної заяви встановлено, що метою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, як зазначає позивач є встановлення факту самостійного виховання ним доньки та сумісне їх проживання, оскільки він має намір на участь у вихованні дитини за межами навчального закладу та реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги: поточні та за межами позовної давності.

Інших причин з яких позивачу необхідно за судовим рішенням встановлення факту одноособового виховання дитини та сумісне проживання з нею, позовна заява не містить.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року залучено до розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Металургійної районної у місті Кривому Розі ради про встановлення факту самостійного виховання і сумісне проживання батька з неповнолітньою донькою - ІНФОРМАЦІЯ_1 у якості третьої особи. Зобов`язано позивача надіслати ІНФОРМАЦІЯ_6 копії матеріалів заяви з додатками протягом п`яти днів з дня отримання ухвали, докази надіслання надати суду (а.с.46-47).

Залучаючи ІНФОРМАЦІЯ_1 до участі у справі у якості третьої особи, суд першої інстанції виходив з того, що рішення у цій справі може вплинути на права та обов`язки позивача, визначені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, відповідно до абз. 4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який у подальшому було продовжено та не скасовано й на даний час.

Триває загальна мобілізація в Україні.

Згідно з абзацем 1 ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Колегія суддів вважає, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.

Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.

У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.

Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.

Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.

Підстави зазначені у позовній заяві як обставини, які необхідні позивачу для встановлення факту самостійного виховання та сумісного проживання з донькою за рішенням суду, а саме: намір на участь у вихованні дитини за межами навчального закладу та реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги: поточні та за межами позовної давності є надуманими, оскільки вони не потребують встановлення такого факту та не відповідають дійсним намірам ОСОБА_1 .

Якщо метою звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом було звільнення його від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за рішенням суду, яким буде встановлено, що позивач самостійно виховує та утримує свою доньку ОСОБА_3 , яка не досягла 18 років, колегія суддів звертає увагу на те, що даний факт встановлюється в окремому провадженні, про що виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2025 року у справі №127/3622/24.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, мати дитини ОСОБА_2 не є померлою, не позбавлена батьківських прав, не визнана зниклою безвісті або безвісно відсутньою, не оголошена померлою, не відбуває покарання у місцях позбавлення волі - остання працює за межами України, а виховання своєї дитини є обов`язком батьків та невиконання матір`ю ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_3 суду недоведено, а відтак відсутні підстави для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком ОСОБА_1 та задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті судове рішення про відмову у позові, тому не вбачає підстав для його скасування або зміни.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 22 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: