Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2469/25

Номер провадження: 4-с/511/4/25

"25" серпня 2025 р. Роздільнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Ільяшук А. В.

секретаря судового засідання Чернеги А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області, скаргу представника стягувача адвоката Константінеді Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії головного державного виконавця Роздільнянського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса), -

ВСТАНОВИВ:

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вказана скарга через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно якої представник стягувача адвокат Константінеді Олександр Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив:

-визнати неправомірними дії головного державного виконавця Роздільнянського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Герасимчук Ірини Євгенівни, що полягають у винесенні повідомлення від 7 липня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття, а саме: виконавчого листа Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року по справі №511/4120/23;

-зобов`язати Роздільнянський ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) прийняти до виконання і відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, який виданий Роздільнянським районним судом Одеської області від 12 червня 2025 року по справі №511/4120/23;

-стягнути з органу ДВС за рахунок бюджетних асигнувань на користь стягувача судові витрати.

Стислий виклад обгрунтування скарги.

31 липня 2024 року Роздільнянським районним судом Одеської області було ухвалено рішення у цивільній справі №511/4120/23 за позовом ОСОБА_1 до Спільного підприємства «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю про зобов`язання вчинити дії з нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування та стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати за липень 2015 року, згідно з яким:

-стягнуто з Спільного підприємства «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_1 не нараховану та не виплачену заробітну плату за липень 2015 року в сумі 2096,43 гривень з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів;

-зобов`язано Спільне підприємство «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю нарахувати ОСОБА_1 , виходячи з розміру заробітної плати за липень 2015 року, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сплатити на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку за липень 2015 року.

На виконання зазначеного судового рішення було видано виконавчий лист, з яким ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Водночас головний державний виконавець Роздільнянського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Герасимчук Ірина Євгенівна посилаючись на пункт 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернула виконавчий документ без прийняття до виконання, повідомлення №19133, у зв`язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам зазначеного Закону (оскільки у ньому зазначені дві вимоги, які не дають розуміння державному виконавцю до якої категорії відноситься виконавче провадження: майнове (стягнути) або не майнове, зобов`язального характеру (зобов`язати), що перешкоджає державному виконавцю у нарахуванні виконавчого збору).

Поряд із цим, адвокат Константінеді Олександр Миколайович вважає дії державного виконавця неправомірними, оскільки виконавчий лист відповідає вимогам, встановленим у Законі України «Про виконавче провадження».

Стислий виклад позиції учасників розгляд скарги.

Представник стягувача адвокат Константінеді Олександр Миколайович та Новак Анатолій Ілліч надіслали до суду заяви про розгляд скарги без їх участі, скаргу підтримують та просять задовольнити.

Інші учасники скарги у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце її проведення, про причини неявки суду не повідомили.

Висновки суду за результатами розгляду скарги.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону визначає, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Разом із цим, у статті 4 Закону визначено вимоги до виконавчого документа.

Як встановлено судом, 31 липня 2024 року Роздільнянським районним судом Одеської області було ухвалено рішення у цивільній справі №511/4120/23 за позовом ОСОБА_1 до Спільного підприємства «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю про зобов`язання вчинити дії з нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування та стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати за липень 2015 року, на виконання якого було видано виконавчий лист, з яким ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса).

Водночас вказаний виконавчий лист було повернуто без виконання відповідно до пункту 6 частини 4 статті 4 Закону (виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону).

В даному випадку державний виконавець виходив з того, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим статтею 4 Закону, оскільки у ньому зазначені дві вимоги, які не дають розуміння державному виконавцю до якої категорії відноситься виконавче провадження: майнове (стягнути) або не майнове, зобов`язального характеру (зобов`язати), що перешкоджає державному виконавцю у нарахуванні виконавчого збору.

Однак суд з такими твердженнями державного виконавця не погоджується, оскільки виконавчий документ, виданий Роздільнянським районним судом Одеської області на виконання рішення у справі № 511/4120/23, відповідає вимогам статті 4 Закону, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для його повернення без виконання.

Окрім того, відповідно до частини 2 статті 4 Закону у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Також суд вважає необхідним зазначити, що з аналогічних підстав скарга на дії державного виконавця було предметом розгляду Житомирського апеляційного суду у справі № 285/3661/20.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Разом з цим, суд враховує, що в ході розгляду скарги, Спільне підприємство «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю добровільно виконало судове рішення, про що надало платіжні інструкції та витяги з відомостей про суми нарахованого доходу та відомостей про нарахування заробітної плати, а тому вимоги скарги підлягають частковому задоволенню, оскільки метою оскарження дій державного виконавця є усунунення порушення (поновлення) прав сторони виконавчого провадження.

Водночас як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 2930 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Керуючись статтями 447 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника стягувача адвоката Константінеді Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії головного державного виконавця Роздільнянського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Роздільнянського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Герасимчук Ірини Євгенівни, що полягають у винесенні повідомлення від 7 липня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття, а саме: виконавчого листа Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року по справі № 511/4120/23.

В іншій частині відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

С Суддя: А. В. Ільяшук