Номер провадження: 22-ц/813/1970/25
Головуючий у першій інстанції Далеко К.О.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі свого представника Шидерової Наталії Сергіївни

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2024 року, ухвалене Суворовським районним судом м. Одеса у складі: судді Далеко К.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

22 листопада 2019 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просили стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про споживчий кредит, розмір якої станом на 12.11.2019 становить 103 855,97 грн, а також судовий збір у розмірі 1921 грн.

Вимоги позову позивач обґрунтовує тим, що 29 липня 2019 року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про споживчий кредит № 07/0610/19, на підставі якого банк видав кредит у сумі 100 000 грн, строком на 60 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 28 липня 2024 року.

Вказує, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, однак відповідач порушив умови договору щодо своєчасного повернення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 12 листопада 2019 року становить - 103 855,97 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом - 88227,31 грн; проценти за користування кредитом - 14 376,97 грн; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу 674,69 грн; пеня за несвоєчасне погашення процентів 458,30 грн; сума пені за несвоєчасну сплату комісії 32,49 грн; розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 64,51 грн; розмір 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 42,64 грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредитом 10,92 грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків 33,12 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 провадження по справі закрито на підставі п. 7. ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_3 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 травня 2021 року ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року задоволено заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та залучена у якості правонаступників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які відповідно до отриманої судом інформації проживали та були зареєстровані разом із померлим відповідачем ОСОБА_2 станом на час його смерті, спадкова справа не заводилася згідно інформації Суворовської державної нотаріальної контори, що свідчить про прийняття такими спадщини.

21 лютого 2022 року ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 надав до суду заперечення, в яких просив у задоволенні позовних вимог АТ «Державний ощадний банк» відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що ОСОБА_2 не вчиняв дій щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Відповідач звернув увагу на те, що повідомлення про смерть ОСОБА_3 судом першої інстанції було отримано ще 25 березня 2020 року. Також сам позивач додатково стверджує, що про смерть відповідача він дізнався з повідомлення суду 27 травня 2020 року, про що зазначив у своїй апеляційній скарзі. Однак, як зазначає відповідач, позивач лише 12 липня 2021 року (тобто, більше ніж через 1 рік після смерті ОСОБА_3 ) звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про заміну співвідповідачів у справі, яку, до того ж, як вважає відповідач, не можна ототожнювати із вимогою до спадкоємців в розумінні ст. 1281 ЦК України. Тому, на думку відповідача, незважаючи на те, що позивач, будучи учасником судового процесу міг дізнатися про відкриття спадщини (про смерть ОСОБА_3 ), не направляв жодних вимог спадкоємцям в межах 6-ти місячного строку про погашення заборгованості за Кредитним договором, як того вимагає ст. 1281 ЦК України, у зв`язку з чим подальші вимоги до відповідачів є неправомірні. Крім того, відповідач зазначив, що кредитором не надано суду жодних доказів наявності у померлого ОСОБА_3 спадкового майна та його розміру, доказів співвідношення між вартістю спадкового майна та боргом перед банком, а також на підтвердження заявлених позовних вимог не надано належних та допустимих доказів, в тому числі, і з приводу суми боргу.

У письмових поясненнях від 30 червня 2022 року позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_2 проживав зі своїм батьком - ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим вважається таким, що прийняв спадщину, а доказів того, що він відмовився від прийняття спадщини всупереч положенням ст. 1270 ЦК України не надано. При цьому, позивач наголошував на тому, що звертаючись до суду із заявою про залучення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як правонаступників померлого ОСОБА_2 , не пропустив шестимісячний строк для пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, оскільки банк в шестимісячний строк з дня, коли дізнався про прийняття спадщини, а саме з дня отримання постанови Одеського апеляційного суду від 12 травня 2021 року - 04 червня 2021 року, звернувся до суду із відповідною заявою. При цьому, позивач звернув увагу на те, що при зверненні до суду із позовом надав розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 07/0610/19 від 29 липня 2019 року станом на 12 листопада 2019 року, відповідно до якого заборгованість складає 103855,97 грн, а також виписку по рахунку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2024 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» в особі представника Шидерової Н.С. вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилаючись на позицію Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20), зазначає, що відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя померлий був зареєстрований та прожив за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що спадкодавцем розпочато процедуру приватизації житла, яка у зв`язку із смертю не була завершена, його дружина ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 скористалися вказаним правом та зареєстрували за собою право власності на вищевказану квартиру, на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 та розпорядження органу приватизації № 290631, виданих Департаментом міського господарства Одеської міської ради.

У зв`язку з чим, Банк має право на задоволення позовних вимог за рахунок вказаного майна, яке і складає спадкову масу.

Крім того, Банк зазначає, що правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17 та покладені в основу оскаржуваного рішення, стосуються інших правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

У судовому засіданні 19.08.2025 представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Шидерова Н.С. просила задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

У судове засідання відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилися, належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи - про судове засідання, призначене на 19 серпня 2025 року, зокрема: шляхом надіслання судових повісток до електронних кабінетів у підсистемі (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідками про доставку електронного документу відповідачу ОСОБА_2 від 02.07.2025 о 18:02 (т. 2, а.с. 206), що є належним сповіщенням відповідно до положень п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Судова повістка на 19.08.2025, що направлена відповідачу ОСОБА_1 за адресою, встановленою судом у відповідності до вимог ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України ( АДРЕСА_1 ), повернулася із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» що відповідає вимогам вручення судової повістки, визначеним п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, що брали участь у судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29 липня 2019 року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір про споживчий кредит № 07/0610/19, на підставі якого банк видав кредит у сумі 100 000 грн, строком на 60 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 28 липня 2024 року (т. 1, а.с. 8-13).

Відповідно до Додатку № 2 до Договору про споживчий кредит № 07/0610/19 від 29 липня 2019 року на ім`я ОСОБА_3 відкрито три рахунки (т. 1, а.с. 14).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 12 листопада 2019 року заборгованість становить - 103 855,97 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом - 88227,31 грн; проценти за користування кредитом - 14 376,97 грн; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу 674,69 грн; пеня за несвоєчасне погашення процентів 458,30 грн; сума пені за несвоєчасну сплату комісії 32,49 грн; розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 64,51 грн; розмір 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 42,64 грн; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредитом 10,92 грн; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків 33,12 грн (т. 1, а.с. 17-19).

В підтвердження заборгованості ОСОБА_2 позивач надав виписку з особового рахунка клієнта банку (т. 1, а.с. 20-81).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 1705, складеним ІНФОРМАЦІЯ_2 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про що видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 110).

Згідно з відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг від 30 жовтня 2020 року № 1865/01-07 станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 153а).

Зі змісту відповіді Суворовської державної нотаріальної контори (м. Одеси) вбачається від 09 грудня 2020 року № 4275/01-16, що за даними Спадкового Реєстру інформація щодо заведення спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_3 відсутня (т. 1, а.с. 161).

За інформацією, наданою Департаментом міського господарства від 23 червня 2023 року № 258/01-09, згідно з архівною базою КП « Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_3 мав право користування квартирою АДРЕСА_2 , на підставі ордеру. У приватизації вищезазначеної квартири ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не брав, оскільки приватизація була здійснена 14 січня 2021 року (т. 2, а.с. 103).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не прийняв доводи представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 стосовно пропуску АТ «Державний ощадний банк України» строку пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, оскільки вважав, що Банком такий строк дотриманий.

Визначаючи коло спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , суд першої інстанції зазначив, що реєстрація місця проживання відповідачів за адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_3 не є безумовним підтвердженням того, що вони є його спадкоємцями та фактично прийняли спадщину після його смерті.

У той же час, суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на день смерті ОСОБА_3 , не за адресою реєстрації.

Встановлюючи обсяг спадкового майна спадкодавця ОСОБА_3 , суд констатував, що матеріали справи не містять доказів наявності у померлого ОСОБА_2 на праві власності будь-якого майна на день смерті.

Доводи представника АТ «Державний ощадний банк України» в частині наявності у померлого ОСОБА_2 права користування квартирою АДРЕСА_2 , суд вважав такими, що не свідчать про наявність у померлого на праві власності будь-якого майна.

Також суд вважав, що АТ «Державний ощадний банк України» не надали доказів на підтвердження того, що відповідачі отримали від спадкодавця у спадщину будь-яке майно та набули статусу спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_2 , а отже відповідачі у даній справі фактично не набули статусу спадкоємців, у зв`язку з чим у них відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції виснував про відсутність правових підстав для задоволення позову АТ «Державний ощадний банк України».

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може з огляду на таке.

Статтею 1218 ЦК України (тут і далі - в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин сторін) передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Матеріалами справи встановлено, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року (дата смерті ОСОБА_3 ) за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 153а).

За ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Доказів відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є відповідно дружиною та сином померлого, тобто спадкоємцями першої черги, у передбачений статтею 1268 ЦК України строк від прийняття спадщини матеріали справи не містять, а отже фактично вважаються такими, що прийняли спадщину.

Припущенням є твердження суду про проживання чи не проживання правонаступників відповідача за місцем їх реєстрації разом із померлим спадкодавцем, оскільки їх фактичне не проживання ніким по справі не доведено.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження.

У той же час, суд не врахував, що доводити обсяг спадкового майна повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17). Жодних доказів на підтвердження відсутності успадкованого майна відповідачами не надано.

Тому висновки суду про відмову в позові з цих підстав суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

Вирішуючи питання про те, що чи застосовується порядок пред?явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців боржника відповідно до ст. 1281 ЦК України, якщо боржник помер під час розгляду справи, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц виснувала про те, що приписи ст. 1281 ЦК України не містять особливих застережень щодо порядку задоволення вимог кредитора в разі, якщо смерть боржника настала після пред`явлення позову до нього під час розгляду судової справи.

Отже, якщо смерть позичальника настала під час розгляду судової справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості, до таких правовідносин застосовуються правила про загальний порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, визначені у ст. 1281 ЦК України, а спадкоємці, які прийняли спадщину, підлягають залученню до участі у справі як правонаступники відповідного учасника справи на підставі ст. 55 ЦПК України.

Кредитор може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України в один із таких способів: 1) безпосередньо спадкоємцю; 2) опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України - через консульську установу).

Аналіз правил ч. 1 ст. 559 і частин 2, 4 ст. 1281 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі пропуску кредитором строків пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, кредитор позбавляється прав вимоги як за основним зобов`язанням, так і за додатковим зобов`язанням (порукою), що не може існувати окремо від основного зобов`язання.

У цій справі із заявою про долучення копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 до матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся 18 лютого 2020 року (т. 1, а.с. 109-110).

26 березня 2020 року Суворовським районним судом м. Одеси направлено на електронну пошту (яка була зазначена позивачем у реквізитах позовної заяви - (т.1, а.с. 5)) листа, в якому повідомлено про смерть відповідача з метою виконання вимог ст. 33 та 205 ЦПК України (т. 1, а.с. 113-114).

В подальшому, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2020 року провадження у справі було закрито у зв`язку зі смертю відповідача. Зі змісту ухвали вбачається, що незважаючи на повідомлення позивача про смерть відповідача, про наявність або відсутність спадкової справи позивачем не заявлено клопотання про витребування доказів та про заміну відповідача (т. 1, а.с. 118).

22 липня 2020 року позивач подав апеляційну скаргу на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2020 року (т. 1, а.с. 120-127).

В ході розгляду вищевказаної апеляційної скарги, ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року витребувано інформацію прописаних та зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто на день смерті ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 143-144).

На виконання вказаної ухвали суду 05 листопада 2020 року з Департаменту надання адміністративних послуг надійшла відповідь про те, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 153а).

Таким чином, оскільки Банк є учасником справи - позивачем, який ініціював відповідне судове провадження, що покладає на нього обов`язок добросовісного користування своїми процесуальними обов`язками та правами та відповідно можливості настання ризиків у випадку вчинення чи не вчинення відповідних процесуальних дій, фактично з 26 березня 2020 року мав дізнатися про смерть спадкодавця, сам зазначає, що про таке він напевно дізнався 27 травня 2020 року, коли отримав ухвалу суду від 20 травня 2020 року про закриття провадження у справі, про що сам зазначає у своїй апеляційній скарзі на ухвалу суду, проте не вчинив відповідних дій та, знаючи про наявну ухвалу суду про закриття провадження у справі, на виконання приписів вимог 1281 ЦК України не звернувся із відповідною вимогою до нотаріуса.

Крім того, вказане свідчить про можливість позивача бути обізнаним і про коло спадкоємців, оскільки в розпорядженні суду такі відомості були ще 05 листопада 2020 року (про коло осіб, зареєстрованих разом із спадкодавцем) та 18 грудня 2020 року (про відсутність спадкової справи), з чим позивач міг безперешкодно бути обізнаним як учасник процесу, однак із заявою про залучення співвідповідачів звернувся до суду лише 12 липня 2021 року, тобто поза межами шестимісячного строку.

На вказане жодним чином не впливають висновку, зроблені у пункті 117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, про те, що звернення кредитора безпосередньо до суду, зокрема із заявами про процесуальне правонаступництво та (або) про заміну сторони виконавчого провадження, слід розглядати як пред`явлення кредитором вимог до спадкоємця боржника в порядку статті 1281 ЦК України, оскільки визначальним для правильного вирішення справи є саме можливість позивача бути обізнаним про спадкоємців у листопаді та грудні 2020 року, а відповідне звернення до суду мало місце лише 12 липня 2021 року, що не узгоджується із вимогами ч. 3 ст. 1281 ЦК України.

Зі спливом строків, визначених статтею 1281 ЦК України, і непред`явленням кредитором вимог до спадкоємців боржника, такий кредитор позбавляється права вимоги, тобто відповідне цивільне право припиняється, а кредитор втрачає можливість вимагати в суді захисту відповідного права.

Отже, хоча суд першої інстанції і ухвалив правильне по суті рішення, проте вищевказаного не врахував, у зв`язку із чим виходив із помилкових мотивів.

Відповідно до пунктів 1 та 4 ч. 1 ст. 376 ПЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини та (або) резолютивної частини.

З огляду на неправильне застосування норм матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не дослідження наявності обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Вказана зміна судового рішення не є підставою для перерозподілу судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки оскаржуваним судовим рішенням позивачу відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі свого представника Шидерової Наталії Сергіївни задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 22 серпня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький