28 серпня 2025 року м. Кропивницький
справа № 396/1428/23
провадження № 22-з/4809/95/25
Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О.Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,
учасники справи:
відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,
розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників питання про ухвалення додаткового рішення (додаткової постанови) у справі № 396/1428/23, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області (суддя Майстер І. П.) від 29.012.2025,
08.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про таке:
1) стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з урахуванням інфляції в розмірі 344 611,99 грн;
2) стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 10 000,00 грн;
3) стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію за понесені судові витати, зокрема витрати на правничу допомогу.
Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2025 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовлено повністю.

ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Суліменко Тетяна Анатоліївна, звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2025 у справі № 396/1428/23, яке просить скасувати та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 повністю.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 15.08.2025 вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2025 скасовано і ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з 01.01.2020 по 31.12.2022 в сумі 322 388,00 грн з утриманням з цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн.

В іншій частині вимог позивача відмовлено.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15.08.2025 питання про ухвалення додаткового рішення (додаткової постанови) у справі № 396/1428/23 призначено до розгляду, без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається зі вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин. При цьому, у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено: а) висновок суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги; б) новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; в) розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції; г) строк і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено право суду, що ухвалив рішення, за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Таким чином, ухвалення додаткового рішення у справі є способом усунення його неповноти.

У мотивувальній частині постанови від 15.08.2025 апеляційний суд вказав, що питання розподілу судових витрат буде вирішене додатковим рішенням суду продовж наступних десяти днів без повідомлення учасників справи.

Отже, у цій справі наявні визначені процесуальним законом підстави для ухвалення апеляційним судом додаткової постанови.

Щодо розподілу судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

ОСОБА_1 пред`явив позов до суду у серпні 2023.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 684 грн.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на день пред`явлення позову).

Разом з тим, відповідно до пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 сплатив за вимогу про стягнення моральної шкоди:

при поданні позовної заяви - 1 073,60 грн (том 4, а.с. 6);

при поданні апеляційної скарги - 1 610,40 грн (том 4, а.с. 213).

За результатами розгляду апеляційної скарги, постановою Кропивницького апеляційного суду від 15.08.2025 позовну вимогу про стягнення моральної шкоди задоволено частково, на 50 %.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за сплачений ним судового збору, як за подання до суду першої інстанції позовної заяви, так і за подання до апеляційного суду апеляційної скарги, пропорційно задоволеним позовним вимогам (50%), а саме:

за подання до суду позовної компенсації підлягає - 536,80 грн (1 073,60 х 50%);

за подання до суду позовної компенсації підлягає - 805,20 грн (1 610,40, х 50%),

а всього - 1 342 грн (536,80 + 805,20).

Стосовно позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, то під час подання позову та апеляційної скарги ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як роз`яснено у п. 35 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

За результатами розгляду апеляційної скарги, постановою Кропивницького апеляційного суду від 15.08.2025 вказана позовна вимога задоволена частково, на 93,55%.

Враховуючи, що при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 щодо вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а вказану його вимогу задоволено частково, то сплата судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в цій частині покладається на відповідача, у розмірі:

за подання позовної заяви у сумі 3 223,84 грн (344 611,99 х 1%) х 93,55%);

за подання апеляційної скарги у сумі 4 835,76 грн (344 611,99 х 1%) х 93,55% х 150%),

всього 8 059, 60 грн (3 223,84 + 4835,76).

Щодо компенсації витрат на правничу допомогу

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. ч. 1, 5 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках:

1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди);

2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди у найближчий можливий строк.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Отже, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 596/2305/18-ц.

У додатковій постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 143/173/19 зроблено висновок про те, що згідно з ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 750/2055/20 зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Апеляційний суд встановив, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції, представником позивача у суді першої інстанції надано:

договір про надання правничої допомоги від 12.10.2022, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Суліменко Тетяною Анатоліївною (том 4, а. с. 143-144);

додаткова угода №1 до Договору про надання правничої допомоги від 21.10.2022, укладена 11.10.2023 між ОСОБА_1 та адвокатом Суліменко Тетяною Анатоліївною (том 4, а. с. 145);

ордер про надання правничої (правової) допомоги серія ВА № 1056845 від 13.12.2023 (том 4, а. с. 47);

розрахункова квитанція серія ААБГ № 008258 від 12.10.2022 на суму 16 000 грн.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 15.08.2025 вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2025 скасовано і ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з 01.01.2020 по 31.12.2022 в сумі 322 388,00 грн з утриманням з цієї суми установлених законодавством податків та зборів. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн. В іншій частині вимог позивача відмовлено.

Розрахунок загальних задоволених позовних вимог:

Таким чином, від заявлених позивачем позовних вимог, судом фактично задоволено 92,32 % позовних вимог.

Проаналізувавши надані стороною позивача докази, суд дійшов висновку про доведеність витрат на правничу допомогу в розмірі 14 771,20 грн (16 000 грн х 92,30%).

При цьому, АТ «Українська залізниця» не зверталося з клопотанням про зменшення заявлених стороною позивача до відшкодування витрат на правничу допомогу, не спростувала їх розмір та не довела неспівмірність цих витрат критеріям, встановленим у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, що унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 465/3458/15-ц та від 02.10.2024 у справі № 434/9485/13-ц.

Про витрати на професійну правничу допомогу під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції сторони суд не повідомили.

Керуючись ст. 137, 141, 270, 382, 384 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У справі № 396/1428/23 ухвалити додаткове судове рішення (додаткову постанову).

У порядку розподілу судових витрат:

стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (код юридичної особи у ЄДР: 40075815)на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсацію за сплачений судовий збір в сумі 1 342 грн;

стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (код юридичної особи у ЄДР: 40075815)в дохід держави судовий збір в сумі8 059, 60 грн;

стягнути зАкціонерного товариства «Українська залізниця» (код юридичної особи у ЄДР: 40075815) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 771,20 грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня з дня складення повної додаткової постанови.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко