Дата документу 20.08.2025
Справа № 334/3171/25
Провадження № 2/334/2192/25
20 серпня 2025 року м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Коломаренко К.А., за участю секретаря судового засідання Цілінко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості,
Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачами не виконанні умови кредитного договору, та спроби досудового регулювання спору не дали результату. Оскільки відповідач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , про що вказав у анкеті-заяві на отримання кредиту, тому відповідно до позиції Верховного суду у справі №205/5882/18 від 07.10.2020 вона є солідарним відповідачем іншого подружжя навіть при відсутності окремого договору поруки. Тому, 18.02.2025 року та 03.03.2025 року представник AT «Кредобанк» звернувся із досудовими вимогами про дострокове стягнення заборгованості через тривале неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які повернулись без отримання через закінчення строків зберігання. Заходи досудового врегулювання спору виявились безрезультатними, відповідачі не звертались до банку для мирного врегулювання спору.
Судом в порядку ч. 6,8 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - відповідачів у справі.
02 травня 2025 року до суду надійшла інформація від Департаменту адміністративних послуг ЗМР про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача у справі ОСОБА_1 .
27 травня 2025 року до суду надійшла інформація про останнє відоме зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача у справі ОСОБА_2 .
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2025 року відкрито спрощене провадження з викликом (повідомленням) сторін, справа призначена до розгляду у судовому засіданні.
У судове засідання представник позивача не з`явився, 15.08.2025 року надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з`явились про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись у встановлений законодавством спосіб, про що свідчать довідки про направлення СМС, а також конверти, які повернулись на адресу суду 04.08.2025 року з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачі відзиву на позов не надали, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення судового засідання або про розгляд справи без їх участі до суду не надходило.
Пунктом 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку визначено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою Судова повістка, працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Частиною сьомою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) визначено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
05.08.2020 року між акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-286822, який підписано особисто відповідачем.
Відповідно до п. 2.1., 2.3., 2.4. кредитного договору, банк видає позичальнику кредит у сумі 101 000,00 грн., строком на 60 місяців, тобто до 04.08.2025 року на поточні потреби.
Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує відсотки за процентною ставкою 35 % річних.
Відповідно до п.4.2. Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» за ставкою визначеною п.4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору.
Згідно із п. 4.4. Кредитного договору, загальні витрати Позичальника по кредиту за цим Кредитним договором становлять 116 022,51 гривень.
Реальна річна процентна ставка становить 41,19% річних ( п.4.5. Кредитного договору).
Відповідно до п.6.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені Кредитним договором та/або Додатками до нього.
Відповідно до п.6.2. Кредитного договору, позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів (Додаток №1 до цього Кредитного договору).
Всього Позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 3 617,00 гривень щомісячно ( п.6.2. Кредитного договору).
З графіком платежів за Кредитним договором №CL-286822 від 05.08.2020 позичальник ОСОБА_1 ознайомлений, що підтверджується його підписом на примірнику.
Відповідач ОСОБА_1 не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, тому станом на 01.04.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 160 186,39 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 81 562,04 грн., заборгованості по відсоткам 78 624,35 грн.
Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Приписами статті 1049 згаданого Кодексу унормовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ураховуючи наведені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача до основного позичальника ОСОБА_1 .
Солідарна відповідальність боржників за кредитними зобов`язаннями передбачена ч. 3 ст. 61 СК України, в якій зазначено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Проте, суд відхиляє твердження позивача про те, що наведена вище правова позиція є релевантною для цієї справи, адже позивачем не надано будь-яких доказів дійсного волевиявлення дружини позичальника (її згода на укладення договору тощо) та взагалі повідомлення сторін правочину самої ОСОБА_2 про укладення договору.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Системне тлумачення статей 61, 65, 73 СК України дає підстави зробити висновок, що за спільними зобов`язаннями подружжя відповідає усім своїм спільним майном, але така відповідальність не є солідарною.
Чинне законодавство не містить такої підстави виникнення солідарного обов`язку, як перебування у шлюбі. Натомість цивільним законодавство передбачено такий інститут забезпечення виконання зобов`язання як порука. У даній справі доказів укладення договору поруки між позивачем та ОСОБА_2 суду не надано.
В цьому випадку предметом доказування, у тому числі, є обставини, які б підтверджували обізнаність другого відповідача про факт укладення договору позики та про мету кредиту, але таких доказів суду не надано.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що наявність законодавчо визначеного обов`язку подружжя відповідати за зобов`язанням спільним майном не є тотожнім солідарній відповідальності подружжя перед кредитором, а тому вимоги до ОСОБА_2 є необґрунтованими.
Більш того, чинне законодавство визначає, що подружжя має солідарно відповідати за боргами набутими за час спільного життя спільним майном, а не є солідарними боржниками за взагалі будь-яким зобов`язанням. Водночас, норми закону виключають таку відповідальність особистим приватним майном іншого з подружжя,
Питання встановлення наявності спільного майна не відноситься до предмету доказування при вирішенні спору щодо наявності чи відсутності зобов`язань за кредитним договором. Натомість, воно може бути вирішено вже в порядку виконання рішення чи в межах окремого спору.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо солідарного обов`язку подружжя.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Всупереч вищевказаним положенням позивачем не надано суду документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат. Так, позивачем надано лише першу та ймовірно останню сторінки договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, зі змісту яких неможливо встановити ані порядок розрахунків, ані вартість самих послуг. Також суду не надано жодних документів, що підтверджують здійснення оплати, тобто факту понесення таких витрат.
На підставі ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн.
Керуючись ст. 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми задовольнити частково.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: Коломаренко К. А.