Справа № 522/5844/25
Провадження № 2/522/4734/25
27 серпня 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Домусчі Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафу за порушення грошового зобов`язання в розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми та суми інфляції,
До Приморського районного суду м.Одеси 25.03.2025 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафу за порушення грошового зобов`язання в розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми та суми інфляції в розмірі 239 511,84 грн., з яких: 225 741,98 грн. інфляційні витрати; 13 769,86 грн. - 3% річних та стягнення судових витрат.
У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за період 26.03.2022 року по 25.03.2025 року в розмірі 239 511,84 грн., з яких:
- 225 741,98 грн. інфляційні витрати;
- 13 769,86 грн. - 3% річних.
Матеріали позову суддя отримала 26.03.2025 року.
До суду 22.04.2025 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 28.05.1985 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначену відповідь суддя отримала 23.04.2025 року.
Ухвалою суду від 23.04.2025 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.05.2025 року.
У зв`язку зі знаходженням судді Домусчі Л.В. у відпустці розгляд справи, призначений на 26.05.2025 року, відкладено на 09.07.2025 року.
У судове засідання 09.07.2025 року з`явився ОСОБА_1 та пояснив, що декілька років тому дав відповідачу у позику грошові кошти, однак він їх йому не повернув, а тому позивач звернувся до суду з позов про стягнення боргу.
ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був сповіщений належним чином. Розгляд справи у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги та пошуком судового рішення про стягнення боргу відкладено на 27.08.2025 року.
Протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання позивача та приєднав до справи додані докази.
ОСОБА_1 просив позов задовольнити та стягнути на його користь 3% річних та інфляцію з суми боргу, стягнути судовий збір.
Відповідач ОСОБА_2 про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив та заяв по суті справи суду не надав.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України передбачено що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Враховуючи повторне належне повідомлення учасників справи та вимоги ст.ст. 178, 223, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 01.09.2025 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, приходить до наступного висновку.
Із матеріалів справи вбачається, що згідно Договору позики від 11.09.2017 року та розписки власноручно написаної відповідачем, ОСОБА_2 11 вересня 2017 року отримав від ОСОБА_1 5000,00 дол. США та зобов`язався повернути вказані кошти в строк до 10.01.2018 року.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.07.2021 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розписки) у розмірі 150 929,18 грн., яка складається з: 141 200 грн., сума позики, та штрафу за порушення грошового зобов`язання в розмірі 3 (три) відсотка річних від простроченої суми за користування грошима за період з 11.01.2018 року по 17.10.2020 року у розмірі 9729,18 грн. Також було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1929,69 грн. судового збору.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.07.2021 року відповідачем не виконано. Набрало законної сили 20.08.2021 року.
Згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень 13.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шипковим Є.О. було відкрито виконавче провадження ВП № 67144178про стягнення на користь ОСОБА_1 152 858,87 грн.
Даний факт не спростовано відповідачем та підтверджено позивачем.
Таким чином суд вбачає, що зобов`язання не було виконано, а тому нарахування 3% річних та інфляційних витрат здійснюється з суми у розмірі 152 858,87 грн., як і зазначено в позові.
Вирішуючи спір суд виходить із наступного.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Стаття 625 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання, так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням.
Разом з тим, за змістом ст.ст. 598 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.
Таким чином наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.
Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 13/210/10, від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15, від 02.09.2015 у справі № 6-369цс15 та від 25.05.2016 у справі № 6-157цс16.
Виходячи з наведених вище положень закону та правових висновків Верховного суду, оскільки відповідач не виплатив визначену у позові суму в розмірі 152 858,87 грн., яка встановлена заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.07.2021 року, що сторонами не оспорюється, та це порушує право позивача, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення із відповідача 3% річних нарахованих на суму боргу та інфляційних втрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).
Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних витрату у період з 26.03.2022 року по 25.03.2025 року.
Основна сума заборгованості за договором:Сума боргу
з 26.03.2022 до 25.03.2025, 1096 днів152858.87
Останній період (26.03.2022 - 25.03.2025, 1096 днів) Індекс інфляції
Розрахунок здійснюється за формулою:
ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,
.........................
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період (26.03.2022 - 25.03.2025, 1096 днів):
IIc = (103.10000000 : 100) x (102.70000000 : 100) x (103.10000000 : 100) x (100.70000000 : 100) x (101.10000000 : 100) x (101.90000000 : 100) x (102.50000000 : 100) x (100.70000000 : 100) x (100.70000000 : 100) x (100.80000000 : 100) x (100.70000000 : 100) x (101.50000000 : 100) x (100.20000000 : 100) x (100.50000000 : 100) x (100.80000000 : 100) x (99.40000000 : 100) x (98.60000000 : 100) x (100.50000000 : 100) x (100.80000000 : 100) x (100.50000000 : 100) x (100.70000000 : 100) x (100.40000000 : 100) x (100.30000000 : 100) x (100.50000000 : 100) x (100.20000000 : 100) x (100.60000000 : 100) x (102.20000000 : 100) x (100.00000000 : 100) x (100.60000000 : 100) x (101.50000000 : 100) x (101.80000000 : 100) x (101.90000000 : 100) x (101.40000000 : 100) x (101.20000000 : 100) x (100.80000000 : 100) x (101.50000000 : 100) = 1.43419931
Інфляційне збільшення:
152858.87 x 1.43419931 - 152858.87 = 66 371.22 грн.
Розрахунок здійснюється за формулою:
Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де
С - сума заборгованості,
Д - кількість днів прострочення.
Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
Всього штрафних санкцій: 13 757.30 грн.
Таким чином стягненню за період з 26.03.2021 року по 25.03.2025 року підлягають 3 % річних у розмірі 13 757,30 грн. та інфляційні витрати у розмірі 66 371,22 грн.
В іншій частині позовних вимог у стягнені 3% річних у розмірі 12,56 грн. та інфляційних витрат у розмірі 159 370,76 грн. суд відмовляє.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 2 395,12 грн. Оскільки позов задоволено частково на 33,45 %, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно - в сумі 801,16 грн.
Керуючись ст.ст. 3, 11, 14-16, 203, 207, 256, 257, 509, 526, 530, 536, 553-558, 609, 625 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 43, 49, 76-81, 89, 95, 137, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафу за порушення грошового зобов`язання в розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми та суми інфляції задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) заборгованість у розмірі 80 128 (вісімдесят тисяч сто двадцять вісім) гривень 52 копійки, що складається з:
-інфляційних витрат за період з 26.03.2022 року по 25.03.2025 року 66 371,22 грн.,
-3% річних за період з 26.03.2022 року по 25.03.2025 року 13 757,30 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 801 (вісімсот одна) гривня 16 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 01.09.2025 року.
Суддя Домусчі Л.В.