Справа № 681/299/25
Провадження № 2/681/294/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючої судді Горгулького Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в м.Полонному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС", ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого та стягнення матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в:

В березні 2025 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Янцеловський М.Ф. звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову вказав, що 13.08.2023 приблизно о 05 год. 24 хв. водій ОСОБА_2 , нехтуючи вимогами п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року (надалі - Правил), не дотримуючись вимог п. 1.3. Правил, якими передбачено, що він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, рухався за кермом автомобіля «Mazda К 2200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по асфальтобетонному покритті, яке перебувало у сухому стані, проїзної частини другорядної автодороги вул. Д. Галицького м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області, наближався до нерегульованого перехрестя із головною автодорогою вулиці Л. Українки.

В цей час по асфальтобетонному покритті, яке перебувало у сухому стані, прямої асфальтобетонної проїзної частини горизонтального профілю, головної автодороги по вул. Л. Українки, в зустрічному напрямку до центру м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області, рухався автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

При виїзді на перехрестя із головною автодорогою вул. Л. Українки, водій ОСОБА_2 , грубо порушуючи вимоги гі. 1.5.. 2.3 (б). 12.4 16.11. 10.5 Правил, та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, швидкість керованого ним транспортного засобу, не зупинив керований ним транспортний засіб перед краєм перехрещення проїзної частини головної дороги вул. Лесі Українки, щоб надати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а також загрозу життю і здоров`ю громадян, як наслідок виконуючи маневр повороту праворуч виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив блокуюче зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «Mazda Е 2200» із передньою частиною автомобіля «Daewoo Lanos» під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, в межах своєї смути руху.

Внаслідок вчинення ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді «закритої травми шиї з повним розривом міжхребцевого диска 7-го шийного хребця, розривом спинного мозку та крововиливом в м`які тканини шиї. закритої травми грудної клітки із множинними переломами ребер обох половин грудної клітки по різним анатомічним лініям, переломом мечоподібного відростка грудини, лівобічним пневмогемотораксом (наявністю повітря та кровотечею в ліву плевральну порожнину), компресійним перелом гіда третього грудного хребця, розривом верхньої частки лівої легені та крововиливом в її товщу, розривом та крововиливом серцевої сорочки, дані тілесні ушкодження в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті потерпілого.

21.02.2024 вироком Полонського районного суду Хмельницької області по справі № 681/1419/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП за ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 років.

06.11.2024 ухвалою Хмельницького апеляційного суду по справі № 681/1419/23 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 21.02.2024 року залишено без задоволення.

Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «Мazda Е 2200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 215929820 від 26.07.2023.

Зокрема, положеннями Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 215929820 від 26.07.2023 визначено наступні умови: страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 320000,00 грн; страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 160000 грн; франшиза становить 1600 грн; період дії Полісу становить з 27.07.2023 по 26.07.2024.

Враховуючи, що станом на момент ДТП від 13.08.2023 позивачка досягла пенсійного віку та не має можливості знаходження додаткових доходів, фактично перебувала на утриманні померлого ОСОБА_3 , який вів домашнє господарство та отримував сімейний дохід, то у зв`язку зі смертю чоловіка їй спричинено шкоду, пов`язану з втратою годувальника, а також моральна шкода, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Крім того, зазначає, що внаслідок ДТП автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував її чоловік ОСОБА_3 , повністю знищений, ринкова вартість його становить 120153,32 грн.

У зв`язку з цим просить стягнути з ПАТ «СГ«ТАС» страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 80400 грн, страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника в розмірі 238000 грн та страхове відшкодування вартості матеріального збитку завданого дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 120153,32 грн.

З ОСОБА_2 просить стягнути відшкодування витрат на поховання в сумі 16440 грн та 1600 грн франшизи.

Ухвалою суду від 18.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін.

14.04.2025, у встановлений строк відповідач ПАТ «СГ`ТАС» надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачкою не надано доказів, що підтверджували б її вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 13.08.2023 приблизно о 05 год. 24 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mazda К 2200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по асфальтобетонному покритті проїзної частини другорядної автодороги вул. Д. Галицького м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області, не надав переваги в русі для автомобіля марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався головною автодорогою по вул. Л. Українки, в зустрічному напрямку до центру м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області, при виїзді на перехрестя із головною автодорогою вул. Л. Українки, грубо порушуючи вимоги гі. 1.5.. 2.3 (б). 12.4 16.11. 10.5 Правил, та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, швидкість керованого ним транспортного засобу, не зупинив керований ним транспортний засіб перед краєм перехрещення проїзної частини головної дороги вул. Лесі Українки, щоб надати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а також загрозу життю і здоров`ю громадян, як наслідок виконуючи маневр повороту праворуч виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив блокуюче зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «Mazda Е 2200» із передньою частиною автомобіля «Daewoo Lanos» під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, в межах своєї смути руху.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді «закритої травми шиї з повним розривом міжхребцевого диска 7-го шийного хребця, розривом спинного мозку та крововиливом в м`які тканини шиї. закритої травми грудної клітки із множинними переломами ребер обох половин грудної клітки по різним анатомічним лініям, переломом мечоподібного відростка грудини, лівобічним пневмогемотораксом (наявністю повітря та кровотечею в ліву плевральну порожнину), компресійним перелом гіда третього грудного хребця, розривом верхньої частки лівої легені та крововиливом в її товщу, розривом та крововиливом серцевої сорочки, дані тілесні ушкодження в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті потерпілого.

21.02.2024 вироком Полонського районного суду Хмельницької області по справі № 681/1419/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП за ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 років (а.с.19-22).

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 06.11.2024 по справі № 681/1419/23 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 21.02.2024 залишено без задоволення (а.с.23-28).

Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «Мazda Е 2200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 215929820 від 26.07.2023 року. За умовами проліса страхова сума на одного потерпілого становить 320000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 160000 грн, франшиза становить 1600 грн (а.с.29-31).

Відповідно до повідомлення ОСОБА_1 до АТ СГ «ТАС» від 22.08.2023, остання повідомила страховика про ДТП, що мала місце 13.08.2023 в АДРЕСА_1 за її участю та потерпілого ОСОБА_3 , який загинув (а.с.18).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 22.08.2023 Полонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 77 років (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 23.04.1967, виданого Кривинською сільською радою Славутського району Хмельницької області, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 23.04.1967, після чого для дружини присвоєно прізвище « ОСОБА_1 » (а.с.16).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно із п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 цього ж Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Встановлено, що позивачкою не вживалися заходи досудового врегулювання спору, вона звернулася безпосередньо до суду.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 викладено правовий висновок, що у разі звернення із заявою безпосередньо до суду страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону України №1961-ІV від 01.07.20004 р. та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З матеріалів справи встановолено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

Отже, що стосується вимог позивачки до ПАТ «СГ «ТАС» щодо стягнення моральної шкоди, суд прийшов до висновку про задоволення вимоги в повному обсязі, зважаючи на таке.

За приписами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №199/1100/19.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) звернуто увагу, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески.

Враховуючи викладене, страховик зобов`язаний виплати дружині потерпілого страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» місячний розмір мінімальної заробітної плати станом на день настання страхового випадку становив 6700 грн.

Враховуючи викладене, наявні підстави для стягнення з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 80400 грн (12 місяців * 6700 грн).

Щодо позовних вимог до ПАТ «СГ «ТАС» про відшкодування вартості матеріального збитку, завданого дорожньо-транспортною пригодою, а саме вартості авмобіля марки «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_2 , суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги, зважаючи на таке.

В позовній заяві позивачка вказує, що ринкова вартість авмобіля марки «Daewoo Lanos», з подібними якостями становить 120153,32 грн, що підтверджено інформацією з сайту «AUTO.RIA» (а.с. 41), тому просить стягнути вказану суму відшкодування з ПАТ «СГ «ТАС».

Згідно з п.22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому зпаконодавством.

Згідно п.9 ч.2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» прведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно Звіту №27-D/15/02 від 12.08.2024, виконаного СОД ОСОБА_9 на замовлення АТ «СГ «ТАС» становить 88526,55 грн (а.с.63-68).

Відповідно до згаданого Звіту №27-D/15/02 від 12.08.2024, вказаний автомобіль є фізично знищеним та відновленню не підлягає, тому вартість матеріального збитку буде рівною його ринковій вартості на момент ДТП.

Згідно з п.30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачено згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п.30.2 ст. 30 вказаного Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспорнтрного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Вартість автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у пошкодженому стані згідно Звіту №32-R/13/94 від 13.08.2024, виконаного СОД ОСОБА_9 на замовлення АТ «СГ «ТАС» становить 23427,36 грн.

Отже, розрахунок суми страхового відшкодування становить 65099,19 грн (88526,55 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 23427,36 грн (ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані після ДТП).

Проте, згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно з п.12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до п.36.6 ст. 36 вказаного Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правовї відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР 215929820 від 26.07.2023, франшиза становить 1600 грн.

Отже, якщо страховик відшкодовує оцінену шкоду, визначену авто товарознавчим дослідженням, як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, на рахунок потерпілої особи, то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість та франшизи.

Таким чином, за мінусом франшизи 1600 грн, розмір сума страхового відшкодування становить 63499,19 грн., які підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача АТ «СГ «ТАС».

Щодо вимог позивачки до відповідача ПАТ «СГ «ТАС» про стягнення шкоди у зв`язку із втратою годувальника суд прийшов до висновку, що така вимога до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

При цьому, факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Власне саме такий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 30.06.2021 у справі справа № 752/4605/19.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони буди на йлого повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Судом встановлено, що дружина потерпілого ОСОБА_3 пенсіонерка по віку довічно, розмір її пенсії складає 4139,41 грн на місяць, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 (а.с.16 зворот), довідкою Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області про доходи (а.с.32). З наданої довідки №36 від 23.01.2025, виданої ЛКККНП Полонської МЛ ім.Н.С.Говорун вбачається, що ОСОБА_1 має ряд захворювань (а.с.33).

Будь-яких інших доказів до матеріалів справи не додано.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 та ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що в частині позову про стягнення страхового відшкодування у порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слід відмовити через безпідставність заявлених позивачкою позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довела, що перебувала на утриманні померлого ОСОБА_3 , тобто, що потепілий постійно надавав для неї утримання, яке було основним джерелом засобів до її існування, як і не довела саму спроможність ОСОБА_3 утримувати її.

Щодо вимог позивачки про стягнення витрат на поховання з відповідача ОСОБА_2 в сумі 16440 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 1201 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Позивачкою заявлено до стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на поховання ОСОБА_3 у розмірі 16440 грн, які складаються із: витрат на одяг у розмірі 4550 грн, що підтверджується квитанцією ФОП ОСОБА_8 від 14.08.2023, витрат на труну, хрест, послуги ритуального автомобіля, вінки та ін. у розмірі 10690 грн, що підтверджується товарним чеком ФОП ОСОБА_8 від 13.08.202 (а.с. 25); послуги з копання могили вартістю 1200 грн, що підтверджено накладною №133 від 15.08.2023 (а.с.36) і які, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача ОСОБА_2 франшизи в розмірі 1600 грн суд зазначає таке.

Положенням ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Згідно зі ст. 12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2024 № 1961-IV, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Статтею 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 36.6 Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 , як особою, відповідальною за завдання матеріальної шкоди в добровільному порядку не була сплачена сума франшизи в розмірі 1600 грн, тож ця сума також підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка у даній категорії справ відповідно до п. 2. ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідачів необхідно стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог з АТ "СГ "ТАС" 1851,40 грн (1211,40 грн за вимогу про стягнення моральної шкоди, 640 грн - за вимогу про стягнення матеріального збитку (оскільки цю позовну вимогу задоволено на 52,84 %) та з ОСОБА_2 2422,40 грн (за дві вимоги майнового характеру, які задоволено повністю).

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 16, 1166-1168, 1187 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС", ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого та стягнення матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 80400 грн та 63499,19 грн страхового відшкодування вартості матеріального збитку, а всього 143899 (сто сорок три тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16440 грн витрат на поховання та 1600 грн франшизи, а всього 18040 (вісімнадцять тисяч сорок) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір у розмірі 1851 гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1 - приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС», , місцезнаходження м.Київ, пр.Берестейський, 65, поштовий індекс 03117.

Відповідач 2 - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Н.А.Горгулько