28.08.2025 Справа № 756/6766/24
Ун.№756/6766/24
Пр.№2/756/408/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.

секретаря Любін А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВАТОР» про зміну підстав та формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Представниця позивачки ОСОБА_1 - адвокат Новак Н.Ю. звернулась до суду з позовом, в якому просила:

-визнати формулювання причин звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул) невірною;

-змінити формулювання звільнення, на звільнення - за власним бажанням (ч. 3 ст. 38 КЗпП України)

-стягнути з ТОВ «Новатор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31 866,80 грн., вихідну допомогу у розмірі 40 971,60 грн.,

-відшкодувати моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 10.03.2019 працювала у ТОВ «Новатор» на різних посадах. За Наказом №317 від 16.04.2024 її було звільнено з посади заступника директора з матеріально-технічного забезпечення на підставі ч.4 ст.40 КЗпП України за прогул з 18.04.2024.

Своє звільнення позивачка вважає незаконним, посилаючись на те, що під час роботи в ТОВ «Новатор» користувалась повагою і авторитетом у колективі, неодноразово біла відзначена грамотами і подяками.

Після зміни у жовтні 2023 директора Товариства, новим керівництвом почали вживатись заходи, спрямовані на примушування позивачки звільнитись з займаної посади, а саме: припинено участь позивачки у щоденних нарадах керівника, змінено обсяг її посадових обов`язків без внесення змін до її посадової інструкції, позбавлено відповідних доплат. Крім того керівництво відповідача дозволяло собі зневажливе відношення до позивачки, обговорення її на нарадах. Які проводились за її відсутності.

12.01.2024 в кабінеті в.о.директора ОСОБА_10 в присутності керівника відділу кадрів ОСОБА_3 прямо було повідомлено позивачку про бажання її звільнити та запропоновано написати заяву про звільнення за власним бажанням.

Ці події негативно вплинули на здоров`я позивачки і в березні 2024 вона перебувала на стаціонарному лікуванні.

Вважає, що такі дії керівництва відповідача є мобінгом і тому 25.03.2024 нею було подано заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з 29.03.2024.

По 29.03.2024 позивачка перебувала на робочому місці, завершуючи свої справи. У цей день наказу про звільнення, трудової книжки і повного розрахунку вона не отримала.

Проте 27.04.2024 засобами поштового зв`язку нею отримано Наказ №317-ВПРП від 16.04.2024 про її звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Такими діями відповідач порушив її права, спричинив моральну шкоду, розмір якої вона оцінює в 200 000 грн.

Просила суд з цих підстав задовольнити всі заявлені у справі вимоги.

Відповідачем поданий відзив на позов, у якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимогу зв`язку з їх безпідставністю. Посилається на те, що після отримання заяви ОСОБА_1 від 25.03.2024 про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України на підприємстві призначено проведення службової перевірки інформації щодо порушення трудових прав позивачки. За результатами перевірки не було встановлено порушення відповідачем законодавства про працю, умов колективного і трудового договорів, тривалих умисних дій роботодавця, спрямованих на приниження її честі і гідності, ділової репутації, у тому числі з метою припинення нею трудових прав та обов`язків у формі психологічного та економічного тиску, про що зазначено у висновку від 29.03.2024.

29.03.2024 начальник управління по роботі з персоналом довів до відома директора Товариства про те, що у телефонному режимі він повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для її звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України і запропонував прибути до відділу по роботі з персоналом для ознайомлення з повідомленням про неможливість звільнення на підставі заяви від 25.03.2024, від чого ОСОБА_1 відмовилась. Це повідомлення також було передано ОСОБА_1 інженером відділу по роботі з персоналом ОСОБА_2 і директором Товариства. Письмово підтверджувати ознайомлення позивачка відмовилась. Після 29.03.2024 позивачка на роботі не з`являлась. 01.04.2024 відповідач направив на адресу позивачки у м.Києві повідомлення про неможливість звільнення, яке отримано нею 04.04.2024. 11.04.2024 було призначено службову перевірку щодо відсутності ОСОБА_1 на роботі в робочі дні з 01.04.2024 по 17.04.2024. 09.04.2024 адвокат позивачки - Новак Н.Ю. отримала від відповідача відповідь на її запит з інформацією про те, що ОСОБА_1 повідомлена про причини відмови у розірванні трудового договору з підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України і про те, що 01.03 квітня вона не з`явилась на роботу без повідомлення причин цього. Щоденно у період з 01 по 17 квітня на адресу зареєстрованого місця проживання позивачки направлялись листи-вимоги про надання письмових пояснень щодо відсутності на роботі. Ці вимоги вона отримала, однак залишила їх без відповіді. За результатами перевірки було рекомендовано звільнити ОСОБА_1 з посади заступника директора з матеріально-технічного постачання у зв`язку з прогулом. 16.04.2024 видано наказ №317-ВПРП про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України з 18.04.2024. Всі необхідні виплати були проведені у день звільнення.

У відповіді на відзив представниця позивачки зазначила, що остання не була повідомлена про відхилення її заяви від 25.03.2024, а тому вважає, що доповідні записки ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ставить під сумнів.

У запереченнях представник відповідача зазначила про обставини виявлення порушень у роботі ОСОБА_1 , фактів неналежного виконання своїх посадових обов`язків, притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення корупційних правопорушень.

Ухвалою суду від 03.06.2024 у справі відкрито прощене позовне провадження без повідомлення сторін, а ухвалою від 06.08.2024 постановлено подальший розгляд справи здійснювати у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

У судовому засіданні позивачка і її представниця заявлені вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Представниця відповідача проти позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

10.03.2019 ОСОБА_1 прийнято на роботу в ДП «Новатор» на посаду заступника директора з матеріально-технічного забезпечення.

У подальшому за Наказом N?1163 від 16.01.2021 вона була переведена на посаду заступника директора з продажу, а за Наказом N?258 від 30.03.2022 переведена на посаду заступника директора з матеріально-технічного постачання.

На підставі наказу АТ «Українська оборонна промисловість» від 08.02.2024 N?75 ДП «Новатор» реорганізовано у ТОВ «Новатор».

За Наказом N?317 від 16.04.2024 ТОВ «Новатор» Позивачка була звільнена за п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул) з 18.04.2024.

Звільненню позивачки передували наступні обставини.

26.03.2024 року Позивач подала до відділу по роботі з персоналом заяву від 25.03.2024 року, про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з 29.03.2024 року. Підставою для відповідної заяви, на думку Позивача, стало порушення Відповідачем законодавства про працю, умов колективного і трудового договору, а саме тривалі умисні дії роботодавця спрямовані на приниження її честі та гідності, ділової репутації, у тому числі з метою припинення нею трудових прав та обов`язків у формі психологічного та економічного тиску.

27.03.2024 року начальник управління по роботі з персоналом та соціальних питань ОСОБА_3 звернувся до директора Товариства з службовою запискою про необхідність призначення службової перевірки з метою перевірки обґрунтованості інформації Позивача щодо можливого порушення трудових прав працівника, яка була призначена наказом керівника Товариства №142 від 27.03.2024.

В ході проведення службової перевірки з`ясовано, що позивачка в період часу з 01.11.2023 по 28.03.2024 не зверталась до профспілкового органу стосовно не виконання роботодавцем законодавства про працю, порушення умов колективного договору, порушення умов трудового договору, приниження її честі, гідності і ділової репутації з метою припинення нею трудових прав та обов`язків у формі тривалого психологічного та економічного тиску.

28.03.2024 року заступнику директора з матеріально-технічного постачання ОСОБА_1 надано письмове повідомлення за №073/3 щодо необхідності її обов`язкової присутності на засіданні Комісії щодо перевірки викладених нею у заяві від 25.03.2024 року фактів, однак остання письмово відмовилася від участі посилаючись на рекомендації лікаря та стан здоров`я.

При проведенні перевірки, комісією вживались заходи для забезпечення можливості заявнику повідомити комісії суть своїх претензій до роботодавця і обґрунтованих аргументів стосовно поданої заяви, однак вона цією можливістю не скористалась. З пояснень, отриманих комісією у в.о.директора ОСОБА_10, начальника управління по роботі з персоналом ОСОБА_3 , заступника директора з безпеки ОСОБА_4 не вбачається фактів необґрунтованого тиску на позивача, приниження її честі, гідності і ділової репутації.

За наслідками перевірки складено Висновок від 29.03.2024, який затверджений директором товариства.

Відповідно до частин 1 та 7 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено статтею 38 КЗпП України.

Згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Аналогічний висновок зазначений у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року в справі N 6-34цс13, Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі N 754/1936/16-ц (провадження N 61-28466св18), від 22 квітня 2020 року в справі N 199/8766/18 (провадження N 61-797св20).

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі №908/2828/19 (постанова від 26.05.2022 року) тлумачення змісту статті 38 КЗпП України свідчить, що за наведеною нормою розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо зазначені працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина 3 статті 38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

За результатами службової перевірки було вирішено письмово повідомити Позивача про відмову у розірванні трудового договору і неможливість її звільнення із займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, згідно заяви від 25 березня 2024 року, поданої нею 26 березня 2024 року до відділу по роботі з персоналом, оскільки зазначені причини звільнення не підтверджені за результатами службової перевірки і не визнаються Товариством.

Крім того, було вирішено запропонувати Позивачу, що у разі прийняття нею рішення про звільнення з роботи, вона має право подати нову заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України згідно чинного законодавства України у встановленому порядку.

З метою виконання приписів Висновку було підготовлено письмове повідомлення «Щодо неможливості звільнення ОСОБА_1 на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України від 29.03.2024 №073/820. Котрим, ТОВ «Новатор» повідомляло, про неможливість звільнення Позивача, із займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, згідно поданої нею заяви від 25 березня 2024 року (поданої до відділу по роботі з персоналом 26 березня 2024 року). Оскільки, викладенні підстави звільнення не підтверджені Висновком за результатами службової перевірки від 29 березня 2024 року №081/818 та роботодавцем не визнаються. Крім того, додатково повідомлено, що згідно чинного законодавства України у встановленому порядку, Позивач має право подати нову заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Службовою запискою від 29.03.2024 №073/4, начальник управління по роботі з персоналом та соціальних питань ОСОБА_3 довів до відома директора Товариства, що об 11 год. 29 хв. 29 березня 2024 року, в телефонному режимі, із стільникового телефона номер НОМЕР_1 на номер стільникового телефона НОМЕР_2 заступника директора з матеріально-технічного постачання ТОВ «Новатор» ОСОБА_1 повідомлено про неможливість звільнення, із займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Крім того, ОСОБА_1 запрошено до відділу по роботі з персоналом, з метою отримання нею повідомлення №73/820 про неможливість звільнення, із займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Однак, ОСОБА_1 відмовилась з`явитися та отримати повідомлення.

Крім того, службовою запискою від 29.03.2024 №073/5, інженер відділу по роботі з персоналом ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_3 , що о 12 год. 00 хв. 29 березня 2024 року, заступник директора з матеріально-технічного постачання ТОВ «Новатор» ОСОБА_1 , відмовилась проставити особистий підпис про отримання повідомлення №73/820 про неможливість звільнення, із займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Разом з тим, зазначене вище повідомлення №073/820, ОСОБА_1 залишила в себе на столі.

У судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтвердили обставини, викладені у своїх службових записках і стверджували те, що ОСОБА_1 було відомо про те, що їй відмовлено у звільненні з 29.03.2025 з підстави, що зазначена у її заяві від 25.03.2024.

01.04.2024 Відповідач на адресу реєстрації Позивача ( АДРЕСА_1 ) надіслано рекомендованим листом з описом вкладення у цінний лист, з повідомленням про вручення Повідомлення від 29.03.2024 №073/820 про неможливість звільнення, із займаної посади ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. 27.05.2024.

04.04.2024 згідно рекомендованого повідомлення АТ «Укрпошта», ОСОБА_1 особисто отримала поштове відправлення.

Позивачка не визнає факт обізнаності про відхилення її заяви про звільнення від 25.03.2024, однак те, що 04.04.2024 вона отримала письмове повідомлення підтверджується представленими суду доказами.

Однак, після отримання цього повідомлення ОСОБА_1 не вжила будь-яких заходів для продовження робот чи подання заяви про звільнення з інших підстав, а також не оскаржувала висновків службової перевірки.

Комісією, призначеною відповідно до наказу директора ТОВ "Новатор" (далі - Товариство/Відповідач) від 11.04.2024 №173 "Про призначення службової перевірки" у складі: голови комісії - заступника директора з безпеки ОСОБА_4 , членів комісії - начальника управління по роботі з персоналом та соціальних питань ОСОБА_3, начальника юридичного відділу ОСОБА_5 та начальника відділу безпеки ОСОБА_11, в період 11-15 квітня поточного року проведено службову перевірку з метою з`ясування поважності причин відсутності заступника директора з матеріально-технічного постачання ОСОБА_1 на роботі з 01.04.2024 року їх оцінки і надання обґрунтованих висновків.

Підставою для видачі наказу про призначення службової перевірки стала службова записка начальника управління по роботі з персоналом та соціальних питань ОСОБА_3 від 08.04.2024 №073/7 щодо необхідності вжиття вищезазначених заходів.

З 01.04.2024 року ОСОБА_1 не з`явилася на роботі і в подальшому була відсутня в період 01-05, 08-12 та 15-17 квітня поточного року без пояснення причин.

Про відсутність Позивача на роботі були складені Акти в період 01-05, 08-12 квітня та 15-17 квітня 2024 року.

Згідно пояснення начальника охорони Товариства ОСОБА_6 , ОСОБА_1 не здала свою персональну магнітну перепустку (№238-25156). Відповідно до службової записки в.о. начальника відділу автоматизованих систем управління ОСОБА_7 перепустка ОСОБА_1 за даними електронних реєстрів системи контролю управління доступом Товариства за період з 01 по 15.04.2024 року не спрацьовувала, тобто входу на територію Товариства не зафіксовано.

01.04.2024 року на адресу реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) направлено рекомендований лист від 29.03.2024 №073/820 з описом вкладення (трек-номер 031) щодо відмови роботодавця у звільненні із займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України згідно поданої нею 26.03.2024 року заяви у зв`язку з тим, що зазначені причини не підтверджені Висновком за результатами службової перевірки та не визнаються роботодавцем, а також можливість подати нову заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КПП України.

Встановлено, що за даними електронного трекінгу відправлень Укрпошти зазначений лист 04.04.2024 року прийнятий особисто ОСОБА_1 .

У відповідь на вказаний лист ОСОБА_1 будь-якої інформації Товариству не надала.

Повторно з аналогічним змістом ОСОБА_1 направлено рекомендований лист від 02.04.2024 №081/867 з описом вкладення (трек-номер 542). Додаткового листом їй було повідомлено про необхідність невідкладно приступити до виконання своїх трудових обов`язків, або у встановленому порядку подати нову заяву про звільнення згідно чинного законодавства України.

02.04.2024 року Товариством отримано адвокатський запит адвоката Новак Н.Ю., яка представляючи інтереси ОСОБА_1 звернулася з проханням невідкладно надіслати копію наказу про звільнення ОСОБА_1 , належним чином оформлену трудову книжку та повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні.

Адвокату Новак Н.Ю. надано лист-відповідь від 04.04.2024 №081/883 (трек-номер відправлення 006) у якому зазначено, що ОСОБА_1 29.03.2024 року письмово повідомлена про причини відмови у розірванні трудового договору і неможливість її звільнення із займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Адвокату також повідомлено, що ОСОБА_1 проігнорувала засідання Комісії щодо перевірки фактів викладених у її заяві на звільнення, не надала пояснення щодо суті порушень роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, не навела конкретних фактів порушень, у тому числі щодо приниження її честі, гідності і ділової репутації. Крім того адвоката поставлено до відома, що ОСОБА_1 , яка станом на 03.04.2024 року займає посаду заступника директора з матеріального - технічного постачання була відсутня на роботі 01, 02 та 03 квітня 2024 року, а поважних причин відсутності не повідомила.

Запропоновано надати Товариству підтверджуючі документи щодо поважності причин відсутності на робочому місці.

Зазначений лист 09.04.2024 року вручений особисто адресату - адвокату Новак Н.Ю.

Згідно акта від 01.04.2024 року про відсутність на роботі начальником відділу по роботі з персоналом ОСОБА_8 здійснено дзвінок на номер НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_1 . У відповідь на питання про причину відсутності на роботі ОСОБА_1 повідомила, що на роботу ходити не буде так як вже написала заяву на звільнення.

На адресу реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) щоденно направлялись листи-вимоги (02.04.2024 за №081/866; 03.04.2024 за №081/873; 04.04.2024 за №081/882; 05.04.2024 за №081/902; 08.04.2024 за №081/924; 09.04.2024 за №081/937; 09.04.2024 за №081/938; 10.04.2024 за №081/961; 11.04.2024 за №081/973; 12.04.2024 за №081/989; 15.04.2024 за №081/1005; 15.04.2024 №081/1006; 17.04.2024 №081/1031; 19.04.2024 №081/1037) з описом вкладення про надання письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі в період 01-05 та 08-12 квітня 2024 та 15-17 квітня року, а також надання документів чи пояснень, які б підтверджували поважні причини відсутності на роботі. Цими листами ОСОБА_1 поставлена до відома, що у разі відсутності її письмового пояснення та ненадання таких підтверджуючих документів, за грубе порушення трудової дисципліни, до неї буде застосовано дисциплінарне стягнення.

Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень АТ «Укрпошта» усі надіслані листи-вимоги вручені ОСОБА_1 особисто.

Згідно листа начальника управління по роботі з персоналом та соціальних питань ОСОБА_3 , в електронному кабінеті Товариства веб-порталу Пенсійного фонду України, лист непрацездатності ОСОБА_1 станом на 15.04.2024 року за період з 01 квітня поточного року був відсутній.

З урахуванням вищезазначеного Комісія прийшла до висновку що заступник директора з матеріально-технічного постачання ОСОБА_1 , систематично і неодноразово порушила трудову дисципліну, без поважних причин вчинила прогули 01-05 та 08-12 квітня 2024 року, які виразилися в залишенні без поважних причин працівником, з яким укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі №235/5659/20 (провадження №61-10432св21) зазначено, що: "прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності".

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Відповідно до статті 148 Кодексу законів про працю України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно пункту 4 абзацу 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно статті 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно частини 2 статті 5 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2136-IX у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

За результатами службової перевірки було рекомендовано до заступника директора з матеріально-технічного постачання ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, передбачене ст.147 Кодексу законів про працю України шляхом звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП.

16.04.2024 видано наказ № 317 - ВПРП «Про звільнення ОСОБА_1 » . На підставі п.1 наказу, ОСОБА_1 (т.н. НОМЕР_3 ), заступника директора з матеріально - технічного постачання (підр. №41) 18 квітня 2024 року звільнено за прогули, п.4 ст. 40 КЗпП України.

Перевіривши доводи сторін, суд вважає, що після повідомлення ОСОБА_1 про відхилення її заяви про звільнення від 25.04.2024 вона мала приступити до виконання посадових обов`язків, чого нею зроблено не було. З 01.04.2024 вона перестала з`являтись на робочому місці, не повідомляючи роботодавця про причини цього. Роботодавцем вжито заходів для з`ясування наявності поважних причин для цього, однак їх здобуто не було. У зв`язку з цим, рішення роботодавця про звільнення позивачки суд вважає обґрунтованим і підстав для зміни формулювання причин звільнення не вбачає.

Позовні вимоги щодо цього задоволенню не підлягають як і не підлягають задоволенню похідні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги і моральної шкоди.

Докази, представлені позивачем зазначеного не спростовують. Позивачка, допитана у судовому засіданні як свідок, посилалась на те, що після зміни керівництва їй були створені нестерпні умови роботи і відносно неї чинився мобінг, оскільки було зменшено обсяг її повноважень, зменшено розмір оплати праці, вона не залучалась до нарад у керівництва, її змушували звільнитись за власним бажанням, звинувачували в некомпетентності, співробітники боялись з нею спілкуватись.

Відповідач, спростовуючи ці доводи, посилався на те, що на підприємстві було проведено перевірку окремих питань діяльності товариства комісію АТ «Українська оборонна промисловість» за період з 09.10.2023 по 08.11.2023.

Так, згідно пункту 1.1 наказу ДП "Новатор" від 14.11.2023 №417 "Про зміну в організаційній структурі підприємства та відміну наказу" у зв`язку із виробничою необхідністю та згідно з протоколом №120 наради у директора від 14.11.2023 було виведено з підпорядкування заступника директора з матеріально-технічного постачання відокремлений структурний підрозділ ДП "Новатор" комбінат громадського харчування "Новатор".

На підставі пункту 3 цього ж наказу із 14.11.2023 року визнано таким, що втратив чинність наказ від 09.12.2019 №1262-ВК "Про встановлення доплати" заступнику директора з матеріально-технічного постачання ОСОБА_1 .

Встановлено, що загальною передумовою і підставою для видачі наказу ДП "Новатор" від 14.11.2023 №417 стали висновки комісії Акціонерного товариства "Українська оборона промисловість" (далі - АТ «УОП») за результатами проведеного заходу контролю окремих питань діяльності ДП "Новатор" від 08.11.2023 №4.1/21 щодо безпідставного нарахування та виплати заступнику директора з матеріально-технічного постачання ОСОБА_1 в період з 01.12.2019 по 30.09.2023 років доплати в розмірі посадового окладу за координацію роботи відокремленого підрозділу ДП «Новатор» КГХ ДП «Новатор» з урахуванням сплати ЄСВ в сумі понад 850 тисяч гривень, в результаті чого підприємству буди завдані матеріальні збитки у вказаному розмірі.

Висновки цієї ж комісії АТ "УОП" стали наслідком видачі наказу ДП "Новатор" від 22.11.2023 року №425 "Про зміну в організаційній структурі підприємства", згідно пункту 1.1 якого виведено з підпорядкування заступника директора з матеріально-технічного постачання ОСОБА_1 автотранспортний цех №325.

Зокрема, комісією АТ "УОП" виявлені порушення пов`язані із безпідставним розпорядженням ОСОБА_1 службовим автотранспортом впродовж декількох років, у тому числі користування ним у власних цілях, а також численні факти порушень в діяльності автотранспортного цеху №325 щодо дотримання встановлених вимог обліку, використання та збереження в підрозділі майна державного підприємства, загальне керівництво яким, згідно посадових обов`язків, було покладено на ОСОБА_1 .

Зважаючи на виявлені численні факти неналежного виконання посадових обов`язків заступником директора з матеріально-технічного постачання ОСОБА_1 , безконтрольність підпорядкованих підрозділів, що призвело до грубих порушень і недоліків в їх діяльності, які було виявлено в ході проведеного комісією АТ "УОП" заходу контролю щодо окремих питань діяльності ДП «Новатор», що проводився в період з 09 жовтня по 08 листопада 2023 року директором ДП "Новатор" 17.01.2024 року видано наказ №14 згідно якого з 01.01.2024 року ОСОБА_1 припинено доплату в розмірі посадового окладу згідно відпрацьованого часу (не більше місячного окладу) згідно наказу директора від 21.03.2022 №230 та доплату в розмірі 40% за інтенсивність праці заступнику директора з матеріально-технічного постачання.

На вимогу Позивача їй був наданий для ознайомлення витяг з Висновку комісії АТ "УОП" про результати проведеного заходу контролю окремих питань діяльності ДП "Новатор" від 08.11.2023 №4.1/21, у якому містилася повна інформація про виявлені порушення і недоліки в її діях.

Таким чином, за результатами заходу контролю АТ "УОП", який проводився наприкінці 2023 року керівником ДП "Новатор" вживалися заходи реагування, у тому числі окремі організаційні заходи, пов`язані із позбавленням Позивача безпідставних виплат, доплати в розмірі 40% до посадового окладу за інтенсивність праці та доплати в розмірі посадового окладу згідно відпрацьованого часу (не більше місячного окладу) згідно наказу директора від 21.03.2022 №230, позбавлення можливості користуватися службовим автотранспортом з особистих питань (зокрема, незаконне використання службового автомобіля з місця проживання до роботи, та з роботи до місця проживання щоденно.

Ці дії роботодавця і висновки АТ «УОП» позивачем не оскаржувались.

За таких обставин, підстав вважати зазначені дії роботодавця цькуванням (мобінгом) відносно позивачки суд не вбачає. Інших доказів, які б могли вказувати на зворотнє стороною позивача не представлено.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.5, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВАТОР» про зміну підстав та формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.08.2025

Суддя А.М. Майбоженко