Справа №443/1070/25
Провадження №2/443/699/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

21 серпня 2025 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І,

провів у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачеві розгляд заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення повернення малолітніх дітей до Румунії,-

за участі:

представника позивача адвоката Чернушки Й.І.,

представника третьої особи, яка

не заявляє самостійних вимог

щодо предмету спору органу

опіки та піклування Ходорівської міської ради

Стрийського району Львівської області Ольшанецької Л.І.,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Чернушка Й.І., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати незаконним утримування ОСОБА_2 на території України малолітніх дітей ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ; повернути малолітніх дітей ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 на територію Румунії за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 (NEACЄU GEORGE-RГZVAN) оригінали румунських свідоцтв про народження дітей та паспорти для виїзду за кордон дітей ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ; у разі невиконання рішення суду у добровільному порядку, зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 передати малолітніх дітей ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 (NEAC?U KLAUS-MICHAEL), ІНФОРМАЦІЯ_2 , їхньому батьку ОСОБА_1 ( ОСОБА_8 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 для забезпечення повернення дітей на територію Румунії; витрати, пов`язані з поверненням дітей до Румунії покласти на позивача; допустити негайне виконання рішення суду у частині повернення дітей до Румунії та стягнути з ОСОБА_2 усі понесені позивачем судові витрати.

05.08.2025 від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Чернушка Й.І., надійшла заява про забезпечення позову в якій останній просить заборонити ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , у супроводі ОСОБА_2 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , перетинати кордон України до закінчення розгляду судової справи №443/1070/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області про забезпечення повернення малолітніх дітей до Румунії та набрання законної сили рішенням по вказаній справі; встановити тимчасовий обов`язок ОСОБА_2 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 в реалізації прав батька ОСОБА_1 ( ОСОБА_12 ) (громадянина Румунії, ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на спілкування та проведення часу з малолітніми дітьми ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , шляхом застосування будь-яких доступних каналів телекомунікаційного зв`язку, зокрема і через засоби телефону та/або програми інтернет-телефонії (WhatsApp, Viber, Telegram, Skype та інші) в режимах аудіо- та/або відео-зв`язку конференції щодня тривалістю до 30 хвилин з урахуванням денного режиму дитини.

Вказана заява про забезпечення позову мотивована тим що, предметом вказаного позову є визнання незаконним вивезення та утримання ОСОБА_2 на території України малолітніх дітей ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , та зобов`язання повернути дітей до місця постійного проживання до Румунії, оскільки останні незаконно відповідачкою вивезені з Німеччини де тимчасово перебували до України, шляхом повернення дітей до постійного місця проживання до Румунії. Однак, існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позву, може істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист позивача за захистом яких останній звернувся до суду, адже не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що відповідачка довідавшись про вказану позовну заяву може спробувати самостійно виїхати з України разом з дітьми ОСОБА_3 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , на територію будь-якої іншої держави, з метою уникнення можливості виконати рішення національного суду України по вказаній справі, а також, вказані дії відповідачки призведуть до повторного звернення позивача з позовною заявою до національного суду вказаної іншої держави, що штучно збільшить період розгляду такої справи та під час таких судових проваджень надасть відповідачці темпоральну перевагу щодо перебування дітей під її особистим піклування, вихованням, без жодного залучення до таких процесів позивача як батька дітей, до моменту остаточного рішення суду по такій справі, що може тривати досить тривалий період часу. Вказане призведе до того, що позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду інших країн, що істотно ускладнить або взагалі унеможливить поновлення його порушених прав та інтересів. Крім цього, існує необхідність забезпечення контакту батька (позивача) з малолітніми дітьми на час розгляду справи.

У судовому засіданні представника позивача ОСОБА_1 , адвокат Чернушка Й.І., заяву про забезпечення позову підтримав в повному обсязі із мотивів, неведених у ній, та просив таку задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки та піклування Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області Ольшанецька Л.І. у судовому засіданні просила задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у підготовче судове засідання не зявилась. Представник відповідачки адвокат Столяр О.М. подала клопотання, у якому просить відкласти дане судове засідання на іншу дату та відмовити у заяві про забезпечення позову у повному обсязі, оскільки відкрите кримінальне провадження за ч.2, ст 156 КК України, відомості про яке внесено в ЄРДР від 01.04.2025 за №0000220.

Перевіривши та дослідивши матеріали даної справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч. ч. 1, 6, 7, 11 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За таких обставин, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Позов забезпечується, зокрема, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (пункт 10 частини першої статті 150 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Положеннями статті 9 Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди» передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У даній справі, спір виник між батьками малолітніх дітей щодо незаконного, на думку позивача, переміщення дитини та утримання її на території України, а також повернення дитини до місця її постійного проживання за межами України.

Правовідносини щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульовані положеннями Гаазької Конвенції, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11 січня 2006 року.

Виходячи зі змісту статті 3 Гаазької Конвенції уповноважений орган розглядає дії батька або матері як міжнародне викрадення за сукупності таких умов: 1) дитина мала постійне місце проживання в країні-учасниці Конвенції; 2) дитина незаконно переміщена або утримується за кордоном з порушенням справ піклування за умови, що ці права ефективно здійснювалися до її переміщення; 3) дитина не досягла 16-річного віку.

За положеннями пункту «b» частини другої статті 7 Гаазької Конвенції Центральні органи співпрацюють один з одним і сприяють співробітництву між компетентними органами своїх держав з метою забезпечення негайного повернення дітей та досягнення інших цілей цієї Конвенції. Зокрема, безпосередньо або через посередника, вони вживають усіх належних заходів для того, щоб запобігти нанесенню подальшої шкоди дитині або збитку зацікавленим сторонам шляхом вжиття або спричинення вжиття тимчасових заходів.

Згідно зі статтею 12 Гаазької Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

Предметом позовних вимог у справах про повернення дитини до іноземної держави є визнання незаконним вивезення та/або утримання на території країни тимчасового перебування дитини, забезпечення повернення її до постійного місця проживання, а також питання піклування про дитину, яке охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину і, зокрема, право визначати місце проживання дитини й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд за кордон.

Таким чином, з урахуванням положень пункту «b» частини другої статті 7, статті 12 Гаазької Конвенції позивачі у справах про повернення дитини до іноземної держави можуть подавати до суду клопотання про вжиття заходів для забезпечення позову. Зокрема, такими заходами забезпечення можуть бути заборона дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України.

Тому суд вважає, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України.

У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.

В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №754/7569/21.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 4 та п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками малолітніх ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ; що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який наразі проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей.

Із метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітніми дітьми, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи, який може бути тривалим, та вирішення питання про визначення місця проживання дітей, застосування заходів забезпечення позову в спірних правовідносинах є виправданим.

Про необхідність та важливість контакту дітей з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" (заява №6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

З урахуванням наявних обставин справи, суд вважає за можливе визначити час спілкування малолітніх дітей ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ; шляхом застосування будь-яких доступних каналів телекомунікаційного зв`язку, зокрема і через засоби телефону та/або програми інтернет-телефонії (WhatsApp, Viber, Telegram, Skype та інші) в режимах аудіо- та/або відео-зв`язку конференції щодня тривалістю до 30 хвилин з урахуванням денного режиму дитини, з моменту постановлення ухвали та до набрання остаточного рішенням у справі законної сили.

Застосування судом відповідного заходу забезпечення позову не порушить прав відповідачки, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру і не є вирішення позову по суті спору.

Враховуючи все вищевикладене, інтереси дітей, їх віку, суд приходить до висновку, що спілкування батька з малолітніми дітьми буде сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дітей. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дітей від зустрічей з батьком.

Такий вид забезпечення позову є співмірним заходом забезпечення заявленого позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Враховуючи вищенаведене, заява про забезпечення позову підлягає до повного задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, -

постановив:

Заяву представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Чернушка Йосипа Івановича, про забезпечення позову задовольнити повністю.

Заборонити ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та Некшу Клаусу Міхаелю ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі ОСОБА_2 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 перетинати кордон України до закінчення розгляду судової справи №443/1070/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області про забезпечення повернення малолітніх дітей до Румунії та набрання законної сили рішенням по вказаній справі.

Встановити тимчасовий обов`язок ОСОБА_2 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , в реалізації прав батька Некшу Джордже Разван ( ОСОБА_12 ) (громадянина Румунії, ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на спілкування та проведення часу з малолітніми дітьми ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , та Некшу Клаусом-Міхаелем ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , шляхом застосування будь-яких доступних каналів телекомунікаційного зв`язку, зокрема і через засоби телефону та/або програми інтернет-телефонії (WhatsApp, Viber, Telegram, Skype та інші) в режимах аудіо- та/або відео-зв`язку конференції щодня тривалістю до 30 хвилин з урахуванням денного режиму дитини.

Виконання даної ухвали доручити Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (адреса: вул. Володимирська, 26 м. Київ) та Державній міграційній службі України (адреса: вул. Володимирська,9, м. Київ).

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскарження до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала у повному обсязі буде складена та підписана протягом п`яти днів з дня проголошення її вступної та резолютивної частин.

Повний текст ухвали складено 21.08.2025.

Суддя Р.Г. Равлінко