Справа №639/4098/18
Провадження №2/639/134/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року Новобаварський районний суд міста Харкова

в складі: головуючого судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря Кобзар І.І.,

представника відповідача адвоката Кутепова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2018 року до Жовтневого районного суду міста Харкова звернувся представник АТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 17 420,39 грн. за кредитним договором №б/н від 10.03.2011 року та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.03.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті позивача, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 31.05.2018 року становить 17 420,39 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1 044,07 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 14 570,59 грн.; заборгованість за пенею та комісією 500,00 грн.; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов на правил надання банківських послуг 1 305,73 грн. (500 грн. фіксована частина + 805,73 процентна складова).

У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з казаним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.12.2018 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.03.2011 року у сумі 17 420 (сімнадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 39 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 1 044,07 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 14 570,59 грн.; заборгованість за пенею та комісією 500,00 грн.; штрафи 1 305,73 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Ухвалою Новобаварського (Жовтневого) районного суду м. Харкова від 10.01.2024 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на подачу заяви про перегляд заочного рішеннясуду від 14.12.2018 року у цивільній справі №639/4098/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.12.2018 року у цивільній справі №639/4098/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 14.12.2018 року у цивільній справі №639/4098/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і призначено розгляд заяви в судовому засіданні.

18.01.2024 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 14.12.2018 року у цивільній справі №639/4098/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.12.2018 року по цивільній справі №639/4098/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано. Цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання.

25.01.2024 року на адресу суду за вх. №1871 від представника відповідача до ОСОБА_1 адвоката Кутепова І.О. надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що у позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» посилається на «укладений кредитний договір № б/н від 10.03.2011 року», однак, в матеріалах справи та у переліку додатків до позовної заяви відсутній вказаний кредитний договір, отже позивач взагалі не надав доказу укладення договору № б/н від 10.03.2011 року. Заборгованість за кредитним договором підтверджується лише розрахунком заборгованості. У якості доказу позивач посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Зокрема, позивач посилається на Умови надання банківських послуг при розрахунку заборгованості, нараховуючи ОСОБА_2 штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 805,73 гривень - штраф (процентна складова), однак витяг з умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою на думку представника відповідача не може вважатись належним доказом, посилаючись на практику Верховного Суду і стверджуючи, що АТ КБ «Приватбанк» належним чином не доводить, що ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору погодився саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, що були долучені позивачем до позовної заяви. Умови та правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, долучені до позовної заяви не містять підпису ОСОБА_1 . Позовна заява не містить доказів ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами. З тих же підстав відповідач не був ознайомлений і з розміром процентів та порядком їх сплати, отже їх стягнення є неправомірним. Крім того представник відповідача звертає увагу, що згідно наданого позивачем розрахунку розмір неустойки суттєво перевищує розмір збитків, при цьому одночасне стягнення пені та штрафу суперечить ст. 61 Конституції України та змісту ст. 549 ЦПК України. Таким чином, представник відповідача вважає, що відсутність доказів укладення кредитного договору, відсутність доказів заборгованості за кредитним договором, наявність незаконного розрахунку зі сплати відсотків, а також посилання позивача на докази, які за усталеною практикою Верховного Суду є необґрунтованими та незаконними - і все це є підставою для відмови в задоволенні позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.07.2024 року зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати суду докази, що містять: інформацію про рух коштів (виписку) за кредитним договором б/н від 10.03.2011 року, укладеним АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; довідку про видачу кредитних карток ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 за кредитним договором б/н від 10.03.2011 року, укладеним АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Витребувані докази надані на адресу суду.

В судове засідання 22.07.2025 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача до ОСОБА_1 адвокат Кутепов І.О. надав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, окрім того надав письмову заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність та у відступіть відповідача, відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі Анкети-заяви ОСОБА_1 від 10.03.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідачу було відкрито рахунок, та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 9).

Відповідачем не спростовано факт підписання ним вищевказаної анкети-заяви, за змістом якої ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, погодився, що ця заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів льотного періоду», яка у стислій формі містить всі основні умови кредитування, в тому числи розмірі відсоткової ставки, штрафів та комісії.

Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов договору та відповідні картки, строк дії останньої картки - до вересня 2018 року (а.с.211), на яку встановлено кредитний ліміт (а.с.216).

ОСОБА_1 користувався наданими кредитними коштами, що підтверджується випискою по картці (а.с. 212-215).

Відповідачем ОСОБА_1 було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, що не спростовано відповідачем жодними доказами.

При цьому позивачем суду надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 31.05.2018 року відповідач має заборгованість у загальному розмірі 17 420,39 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1 044,07 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 14 570,59 грн.; заборгованість за пенею та комісією 500,00 грн.; штрафи 1 305,73 грн. (а.с. 6-7).

Згідно з п. 1.1.7.11 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється на підставі наданих позичальником документів, за рішенням банку.

Пунктом 2.1.1.7.6 встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватись й інші засоби зв`язку, наприклад електронний.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи оферту Банку відповідач підписом у заяві визнає та погоджується на запропоновані Банком умови.

Також, наряду із вищезазначеним свідченням, визнання угоди відповідачем є факт користування картрахунком та використання кредитних коштів, так як згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах позовних вимог, а також оцінивши відповідні заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено кредитний договір 10.03.2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, при цьому ОСОБА_1 додатково підписав довідку, які містить всі основні умови договору. Вказаний договір не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що не спростовано відповідачем під час розгляду справи, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів а також процентів, передбачених договором, за користування кредитом, розмір яких підтверджено розрахунком, контрррозрахунок до якого відповідачем не надано.

Між тим визначена позивачем сума комісії та пені в загальному розмірі 500 грн. жодним чином не обґрунтована в позові з посиланням на відповідні пункти Умов і правил надання банківських послуг і доказами щодо надання відповідних банківських послуг, за які така комісія нарахована, розмір якої поєднано з пенею. Отже суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом і договором підстав про стягнення вказаної комісії та пені.

При визначенні розміру штрафу у зв`язку з порушенням зобов`язання відповідачем, суд бере до уваги висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), про те, що гарантована ст. 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. non bis in idem «двічі за одне й те саме не карають») має на меті уникнути несправедливого покарання. Одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 10 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, тобто подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання.

В даному випадку з огляду на вищезазначені висновки поєднання фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 805,75 грн. суд вважає подвійним стягненням штрафу, тому відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача процентної складової штрафу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи на підставі досліджених доказів обґрунтованим є часткове задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.03.2011 року у сумі 16 114, 66 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1 044,07 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 14 570,59 грн.; штраф 500,00 грн.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з наведених вище причин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги на 92,5% від заявлених в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1 629,85 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 262-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 546-552, 610-612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.03.2011 року у сумі 16 114 (шістнадцять тисяч сто чотирнадцять) гривень 66 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 1 044,07 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 14 570,59 грн.; штраф 500,00 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1 629 (одна тисяча шістсот двадцять дев`ять) гривень 85 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 21.10.2004 року, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 25.08.2025 року.

Суддя Н.В. Баркова