З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 542/689/25
провадження № 2/542/389/25
25 серпня 2025 року селище Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Кашуби М.І.,
за участю секретаря судового засідання Журавель О..В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на майно ,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просила:
1) визнати майно, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю;
2) визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
3) визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивачка ОСОБА_1 зазначила, що 11.01.1995 Руденківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_2 . Вказала, що рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.03.2023 у справі № 542/163/23 шлюб, укладений між ними розірвано. Зазначила, що за час спільного проживання вона та відповідач набули спільне майно, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя у відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України.
Вищезазначене майно зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 згідно зі свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1 від 07.02.2008.
Вважала, що придбане у шлюбі майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та просила, виходячи із рівності часток, визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно. Зауважила також, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем не дійшли згоди щодо розміру належних їм часток або способу поділу спільного майна.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2025 накладено арешт на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-20).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 травня 2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі (а.с. 43).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 червня 2025 витребувано від Новосанжарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також витребувано від виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області належним чином завірені копії документів, які були підставою для видачі 07.02.2008 виконавчим комітетом Руденківської сільської ради свідоцтва САВ 559504 про право власності на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 60-61).
Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились. До суду від представника відповідачки надійшла заява, у якій він просив розгляд справи здійснити без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися.
Ухвалою суду від 25.08.2025 вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Руденківської сільської ради № 12 від 17.12.2007 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок» вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 ; доручено КП «Інвентаризатор» підготувати та оформити свідоцтво про право приватної власності і провести реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 . У рішення також вказано, що за даними паспорта на забудову садиби рішенням виконкому Руденківської сільської ради від 17.03.1993 № 1 виділено земельну ділянку площею 0,25 га в с. Руденківка, Новосанжарського району під будівництво житлового будинку та дозволено забудову земельної ділянки. Згідно з актом прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, затвердженим рішенням виконкому Руденківської сільської ради від 11.09.2007, прийнято до експлуатації одноповерховий житловий будинок, житловою площею 43,5 кв.м, загальною площею 74,1 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , на ім`я забудовника ОСОБА_2 . За даними інвентаризації, проведеної КП «Інвентаризатор» 18.06.2007, на ділянці по АДРЕСА_1 знаходиться одноповерховий житловий будинок, житловою площею 43,5 кв.м, та господарські будівлі та споруди (а.с. 68).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 22047590, 25.02.2008 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_2 (а.с. 6).

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.03.2023, яке набрало законної сили 20.04.2023 було розірвано шлюб, укладений 11.01.1995 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується даними Єдиного державного реєстру судових рішень та відомостями з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 70-71).

У зв`язку із припиненням шлюбних відносин, вважаючи зазначений об`єкт нерухомості спільною сумісною власністю подружжя, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом про визнання за нею та за відповідачем права власності на частину житлового будинку, за кожним.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами частини 1 статті 264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною 2 статті 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі N 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі N 404/1515/16-ц.

З огляду на викладене суд зазначає, що набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Факт реєстрації на ім`я одного з подружжя нерухомого майна, яке є спільним майном подружжя, не свідчить, що воно належить лише цій особі.

Такий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18-ц (провадження 61-13422св19).

З матеріалів справи вбачається, що спірне нерухоме майно було набуто відповідачем у період перебування у шлюбі з позивачкою. При цьому, у суду відсутні будь - які підстави вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні.

При цьому, відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі, відзив на позовну заяву не подав та не надав до суду будь-яких доказів на спростування презумпції спільності майна.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини справи, суд дійшов висновків про те, що спірне нерухоме майно було придбане за час перебування сторін спору у шлюбі, це майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та у суду відсутні підстави для відходу від принципу рівності часток подружжя.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на майно задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 право власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 право власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи, а також відповідач у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: ОСОБА_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.

Повне рішення складено 25.08.2025.