Справа № 177/743/25
Провадження № 2/177/639/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 серпня 2025 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Дятел К. Ю.,

представника відповідача Богославського А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту № 126284-КС-002 від 02.04.2021, в розмірі 21823,68 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 02.04.2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 126284-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, що підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема ТОВ «Бізнес позика» направило ОСОБА_1 пропозицію укласти договір кредиту (оферту), яку ОСОБА_1 прийняв (акцепт). Зі своєї сторони позивачем направлено відповідачу, через телекомунікаційну систему, одноразовий ідентифікатор G5793, на номер телефону який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті. Відповідач отримавши ідентифікатор ввів його та відправив. Таким чином, 02.04.2021 року між сторонами укладено договору кредиту, за умовами якого банк надав відповідачу кошти в сумі 10000 грн, на умовах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кошти та сплати проценти за користування кредитом в порядку та на умовах договору.

Сторони погодили істотні умови договору, зокрема відсоткову ставку за користування коштами в розмірі 0,91358938 % за кожен день користування кредитом.

Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 10000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 .

Відповідач свої зобов`язання за договором про надання кредиту № 126284-КС-002 від 02.04.2021 належним чином не виконує, чим порушив зобов`язання встановлені договором, у зв`язку із чим представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, який просив задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але матеріали справи містять клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі (а.с. 7).

Відповідач у судове засідання не з`явився, але забезпечив участь у справі представника адвоката Богославського А.С., який вважав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 . Сторона відповідача правом на подання відзиву не скористалася, але позов не визнала. Представник заперечив позовні вимогу у судовому засіданні, вказавши про не укладення кредитного договору між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , заперечуючи можливість укладення договору шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором. Не заперечуючи факту отримання відповідачем коштів на карту № НОМЕР_1 02.04.2021 в сумі 10000 грн, заперечив факт їх перерахування позивачем. Крім цього, представник вважав відсутнім погодження істотних умов договору, а також просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, про поновлення якого позивач не заявляв. Також представник відповідача повідомив про те, що з приводу вказаного кредитного договору вчинявся виконавчий напис нотаріуса, який наразі скасовано на підставі рішення суду. Інших заперечень представник відповідача не заявляв, складові заборгованості не оспорював, заперечуючи сам факт укладення договору та отримання кредиту.

Заслухавши позицію представника відповідача, дослідивши докази по справі та надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. . Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед інших є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, 625 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ст. 626, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638-640 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

При цьому, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію», цей Закон регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. Відповідно до ст. 3 Закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі, а електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

При цьому, згідно ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем, на підтвердження своїх позовних вимог надано докази укладення кредитного договору між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 , а саме документи що підтверджують право позивача на здійснення діяльності з надання коштів у позику, в тому числі а умовах фінансового кредиту (а.с. 104-108 та матеріали в ЕС), анкету клієнта, сформовану шляхом витягу з ІТС, з даними клієнта ОСОБА_1 , що містить всі особисті дані позичальника необхідні для укладення кредиту, а також суму бажаного кредиту, номер картки на який позичальник бажав отримати кошти та дату отримання кредиту 02.04.2021 (а.с. 109).

Як слідує з наданих позивачем доказів, 02.04.2021 о 08:33 позичальник ОСОБА_1 увійшов у свій особистий кабінет, використовуючи особистий номер телефону для ідентифікації, пройшов перевірку його статусу та передав інформацію щодо бажаних умов кредиту, отримав від товариства паспорт споживчого кредиту. Товариство здійснило запит на генерацію та відправку одноразового ідентифікатора для підписання паспорту споживчого кредиту та відправило ОСОБА_1 на його номер телефону смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором G-7582 для підписання паспорта споживчого кредиту. Після чого, 02.04.2021 о 08:44:02 ОСОБА_1 підписав отриманим одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту, після чого сформовано оферту, з якою відповідач ознайомився, прийняв її умови, акцептувавши умови оферти, шляхом підписання договору одноразовим ідентифікатором згенерованим для нього з цією метою G-5793. О 08:44 год 02.04.2021 сформовано інформаційне повідомлення про успішне підписання договору та відправку документів на електронну пошту позичальника, вказану ним в анкеті, після чого документ відобразився в його особистому кабінеті. Вказана хронологія дій щодо укладення договору кредиту № 126284-КС-002 від 02.04.2021 підтверджена візуальною формою послідовності дій Клієнта, змістом оферти та акцепта, паспорта споживчого кредиту та змістом самого договору про надання кредиту № 126284-КС-002 від 02.04.2021 (а.с. 109-115).

Беручи до уваги викладене, суд критично оцінює доводи сторони відповідача про не укладення кредитного договору. Текст договору та документи, що стосуються його укладення, містять анкетні дані саме ОСОБА_1 , договорів укладено з використання ІТС, в якій ОСОБА_1 був ідентифікованим. Доказів на спростування вказаної інформації, в змагальному процесі відповідач суду не надав.

Згідно умов вказаного договору, сторони погодили в ньому істотні умови, зокрема суму кредиту 10000 грн, строк кредитування 16 тижнів, з кінцевим терміном повернення кредиту 23.07.2021. Сторони погодили фіксовану відсоткову ставку за користування кредитом 0,91358938 % в день, а також комісію в розмірі 1500 грн (а.с. 115). Отже, доводи відповідача про неузгодження сторонами істотних умов договору безпідставні.

Факт перерахування коштів позивачем на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , вказаний ним у анкеті клієнта, підтверджується сукупністю доказів, а саме довідкою ТАСКОМБАНК від 24.03.2024 № 10877/47.1, якою АТ «ТАСКОМБАНК» підвередило факт успішного зарахування на картку № НОМЕР_1 коштів у сумі 10000 грн, перерахованих ТОВ «Бізпозика» за договором кредиту № 126284-КС-002 від 02.04.2021 (а.с. 116). Згідно цієї довідки сума коштів зарахована на картковий рахунок ОСОБА_1 02.04.2021 о 08:46:02, тобто безпосередньо після укладення електронного договору кредиту № 126284-КС-002 від 02.04.2021 (а.с. 116).

Факт зарахування коштів у сумі 10000 грн на вищевказаний рахунок відповідача ОСОБА_1 підтверджується даними виписки за картковим рахунком (а.с. 96-97), про витребування якого з АТ «Оксі Банку» клопотав як позивач, так представник відповідача (а.с. 7, 89).

Вказана виписка підтверджує той факт, що 02.04.2021 на картку відповідача з номером № НОМЕР_1 надійшла сума коштів 10000 грн, з кодом 238812, тобто кодом ідентичним вказаному в довідці АТ «ТАСКОМБАНК» від 24.03.2024 (а.с. 96-97, 116).

Заперечуючи факт отримання коштів у сумі 10000 грн саме від позивача, в змагальному процесі, представник відповідача свої заперечення нічим не обґрунтував, посилаючись виключно на те, що відповідач не пам`ятає від кого надійшли дані кошти.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про доведення перед судом факту виконання позивачем обов`язку з перерахування коштів відповідачу на виконання умов вищевказаного кредитного договору.

Як слідує з довідки про стан заборгованості за кредитним договором № 126284-КС-002 від 02.04.2021, що узгоджується з даними детального розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 станом на 16.09.2024 мав заборгованість за договором у розмірі 21823,68 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 10000 грн, заборгованість за процентами 10323,68 грн та заборгованість за комісію 1500 грн (а.с. 117, 118-127). Вказану заборгованість та її складові відповідач не оспорював, контррозрахунку не надав, доказів здійснення платежів у рахунок погашення заборгованості за кредитом, що не були б враховані позивачем не надав, а тому суд вважає вказану суму заборгованості доведеною.

Доводи відповідача про необхідність застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд розцінює критично, адже згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в період дії карантину в Україні, що введений в Україні з 11.03.2020 року та діяв до 30.06.2023 (скасований Постановою КМ України № 651 від 27.06.2023, що набрала чинності лише 30.06.2023), строки, визначені в тому числі статтями 257, 258 ЦК України, продовжувалися на строк дії такого карантину.

Більш того, згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, що неодноразово продовжувався та дії до цього часу, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що доводи сторони відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними.

Щодо доводів сторони відповідача про те, що на підставі вказаного кредитного договору вчинявся виконавчий напис, який скасовано рішенням суду, то вони знайшли своє підтвердження у рішенні Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28.12.2023 по справі № 177/2368/23, що набрало законної сили (наявне в ЄДРСР). Однак, вказана обставина не позбавляє права позивача звернутися до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості, розмір якої обґрунтовано позивачем та не спростовано відповідачем.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів законності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у загальному розмірі 21823,68 грн.

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 9).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141 ч.1, 247 ч.2, 259, 263, 264, 265 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (місце знаходження: 01133, м. Київ, б. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, ), заборгованість за договором № 126284-КС-002 про надання кредиту від 02.04.2021, у загальному розмірі 21823 (двадцять одна тисяча вісімсот двадцять три) гривень 68 копійок, а також 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок у рахунок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення та підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено о 08:30 год 02 вересня 2025 року.

Суддя М.В. Березюк