Справа № 646/1912/24
№ провадження 6/646/169/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.25 м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді Барабанової В.В.

при секретарі судового засідання Ільченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові заяву ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Ковриженко Сергій Олександрович про розстрочку виконання рішення у справі №646/1912/24 за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Основ`янського районного суду міста Харкова із заявою про розстрочку виконання рішення у справі №646/1912/24 за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначає, що постановою Харківського апеляційного суду від 16.07.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №646/1912/24 провадження №22-ц/818/350/25 задоволено частково. Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2024 року змінено в частині суми стягнення. Позов Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 2426 від 24 грудня 2020 року в сумі 161 637,18 грн, яка складається з суми залишку простроченого кредиту 103 365,29 грн., суми прострочених відсотків 58 271,89 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» судові витрати в розмірі 1701,74 грн. Рішення набрало законної сили.

Заявник стверджує, що можливості сплатити розмір заборгованості в повній мірі на даний час немає, просить суд врахувати надзвичайні події, пов`язані з агресією рф проти України, її скрутне матеріальне становище, відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення та наявність яких робить його виконання неможливим, у зв`язку з цим просить суд про розстрочку виконання рішення суду на 12 місяців, шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 13 611,58 грн. (тринадцять тисяч шістсот одинадцять гривен 58 копійок).

Загальна сума за рішенням суду, що підлягає стягненню складає 161 637,18 грн. (сума стягнення) та 1701,74 грн. (судові витрати).

161 637,18 грн. + 1701,74 грн. = 163 338,92 грн., а саме: до 01.09.2025 року - 13 611,58 грн.; до 01.10.2025 року - 13 611,58 грн.; до 01.11.2025 року - 13 611,58 грн.; до 01.12.2025 року- 13 611,58 грн.; до 01.01.2026 року - 13 611,58 грн.; до 01.02.2026 року - 13 611,58 грн.; до 01.03.2026 року - 13 611,58 грн.; до 01.04.2026 року - 13 611,58 грн.; до 01.05.2026 року - 13 611,58 грн.; до 01.06.2026 року - 13 611,58 грн.; до 01.07.2026 року - 13 611,58 грн.; до 01.08.2026 року - 13 611,54 грн..

Враховуючи всі обставини справи, просить суд прийняти до уваги бажання боржника ОСОБА_1 повернути заборгованість стягувачу, шляхом розстрочення виконання судового рішення, просить суд задовольнити заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду на 12 місяців, з дня ухвалення рішення суду, шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 13 611,58 грн. (тринадцять тисяч шістсот одинадцять гривен 58 копійок).

Обставини неможливості виконання рішення суду одноразовим платежем наступні.

ОСОБА_1 на даний час постійно проживає за межами України. До заяви додає копію сертифікату, виданого 05.05.2025 до 05.05.2026 в тому, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надано тимчасовий захист Португалією.

Указом Президента України "Про введення воєнного стан у в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан в подальшому продовжувався Указами Президента України та він діє до даного часу.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 (із змінами відповідно Наказу 199 від 13 липня 2023 року) затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Зокрема, Харківська територіальна громада входить до переліку територій, на яких велися бойові дії. Листом ТППУ від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що опублікований на її сайті, що адресований «Всім кого це стосується», ТППУ засвідчила як форс-мажорні обставини військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб відповідно до Указу №64/22 (наразі воєнний стан неодноразово продовжений). ТППУ підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс- мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Важливим є визначення Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації. До них, окрім іншого належить і Харківська область, Харківська міська територіальна громада.

Виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідач на даний час не має доходів, якими можливо було б погасити борг у розмірі 163 338,92 грн. одноразовим платежем.

На даний час у зв`язку з військовою агресією рф проти України, втратою з цих підстав постійного працевлаштування та доходу (до агресії рф працювала в Харківському національному університеті ім. В.Н. Каразіна), наданим Португалією тимчасовим захистом, постійним знаходженням за межами України, враховуючи що наслідки військової агресії та воєнного стану значною мірою вплинули на наявність доходу, чим позбавило можливості погасити борг у повному розмірі суми стягнення.

Відсутність майна на яке можливо звернути стягнення.

Наявність інших невиконаних рішень Основ`янського районного суду м. Харкова у справах № 643/3600/24, №646/1663/23.

Відстрочка та розстрочка виконання застосовується на захист інтересів боржника. Зміна способу та порядку виконання можуть бути також і в інтересах стягувачна, якщо мова йде про випадки, коли реалізація рішення знаходиться під загрозою або виявляється неможливою.

Також вказує, що вини Боржника у створенні таких обставин немає, це обумовлено об`єктивними ускладненнями при виконанні судового рішення, наявність яких робить його виконання неможливим, та застосування розстрочки виконання рішення у такому випадку не завдасть шкоди стягувачу, а навпаки можливість виконання рішення рівними частинами щомісяця.

14.08.2025 через систему «Електронний суд» представником Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - Гайдо О.В. подано заперечення проти заяви про розстрочення виконання рішення суду по справі №646/1912/24, які обґрунтовані наступним.

03.04.2024 Основ`янським районним судом міста Харкова по справі №646/1912/24 було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог AT «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (далі за текстом - Банк/Позивач) до ОСОБА_1 (далі за текстом - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 183 383,77 грн. та судового збору у розміром 2 422,40 грн.

16.07.2025 Харківським апеляційним судом по справі №646/1912/24 було прийнято постанову про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , заочне рішення від 03.04.2024 змінене в частині суми стягнення. Позов Банку задоволено частково, стягненню з Відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором на суму 161 637,18 грн. та судовий збір у розмірі 1 701,74 грн..

05.08.2025 Відповідач звернулась до суду із заявою, якою просить суд розстрочити виконання рішення по справі №646/1912/24 від 03.04.2024 строком на 12 місяців, шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 13 611,58 грн.

Обґрунтовуючи підстави для розстрочення виконання рішення суду по справі №646/1912/24, Відповідач посилається на збройну агресію російської федерації проти України, несприятливу фінансову ситуацію, відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення, та факт проживання закордоном протягом тривалого проміжку часу. Однак, на підтвердження вказаної позиції, до заяви про розстрочення виконання рішення суду не було додано належних доказів, які могли б бути оцінені судом.

Лист ТТП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом, що доводить настання форс-мажорних обставин для конкретного учасника договору. З приводу цього Верховний Суд у Постанові від 13.09.2023 року в справі 910/7679/22 зазначив наступне:

48. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президент України видав Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.

49. ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

50. Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

51. У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 (що прийнята після подання касаційної скарги у даній справі) зазначено, що лист ТПП від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

52. У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Отже, лист ТПП від 28.02.2022 «2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.»

Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.

Згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі №796/43/2018, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд враховує майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 червня 2021 року, справа №9901/598/19 (провадження №11-440заі20), обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

У відповідності до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" №14 від 26 грудня 2003 року, який було враховано Верховним Судом в постанові від 12 листопада 2018 року в справі №2-101/99 (провадження №61-44406 ск 18), при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що, відповідно до статті 373 ЦПК та статті 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що заява Відповідача про розстрочення виконання судового рішення подана у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та відсутністю майна, на яке може бути звернення стягнення, і ґрунтується виключно на поясненнях ОСОБА_1 та не підтверджується жодними доказами.

Сертифікат про тимчасовий захист Португалією, який видано ОСОБА_1 05.05.2025, підтверджує лише обставину фактичного перебування Відповідача за кордоном, і жодним чином не може слугувати доказом, який би вказував на обґрунтованість та доцільність розстрочення виконання рішення суду.

Натомість, інших доказів, які б вказували на відсутність у Відповідача коштів, за рахунок яких можливо було б погасити заборгованість за кредитним договором, до суду надано не було. За таких обставин неможливо визначити реальний матеріальний стан Відповідача та доцільність розстрочення виконання рішення суду.

Неподання Відповідачем належних і допустимих доказів на підтвердження вимог заяви про розстрочення виконання рішення суду є підставою для вмотивованого висновку про їх недоведеність та необґрунтованість.

Вищенаведені обставини вказують на наявність недобросовісності в діях ОСОБА_1 . Отримавши кредитні кошти, вона ухилялася і ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. За період досудового врегулювання заборгованості, та під час розгляду спору в суді Відповідач не вчиняла жодних дій, які б свідчили про її бажання погашення наявного боргу. Навіть при отриманні рішення суду щодо часткового задоволення позовних вимог по справі №646/1912/24, враховуючи поведінку та відношення Відповідача до виконання кредитних зобов`язань, Банк має небезпідставні побоювання, що ОСОБА_1 буде і далі ухилятись від повернення кредитних коштів, а також вчиняти дії, спрямовані на унеможливлення виконання рішення по справі, зокрема шляхом розстрочення його виконання.

Заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становить 161 637,18 грн.. Згідно з виписками по особовому рахунку, останні операції з погашення заборгованості Відповідачем здійснювались у липні 2022 року, під час судового розгляду жодних погашень здійснено не було. Тобто, кредитні зобов`язання перед Банком нею не виконуються вже більше трьох років. Вказана обставина створює обґрунтовані підстави вважати, що намагання ОСОБА_1 розстрочити виконання рішення суду є черговою спробою ухилення від виконання як зобов`язань за кредитним договором, так і рішення суду.

У заяві про розстрочення виконання рішення суду ОСОБА_1 вказувала на неможливість виконання рішення суду, зокрема, через відсутність в неї майна та коштів. Разом з тим, вимагаючи розстрочення виконання рішення суду по справі №646/1912/24 на 12 місяців, Відповідач не зазначала, чи відбудуться зміни у її фінансовому стані впродовж даного строку, що дозволять їй належно виконувати зобов`язання з повернення всієї суми заборгованості. Враховуючи цю обставину та попередню поведінку Відповідача, виконання нею зобов`язання з погашення боргу, протягом дії розстрочення в 12 місяців, є сумнівним, та спрямованим на подальше уникнення погашення заборгованості.

З огляду на вказане, AT «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» вважає, що вимога Відповідача про розстрочення виконання рішення суду необґрунтована та не доведена належним чином. Отже, підстави для застосування судом положень статті 435 ЦПК України про розстрочення виконання рішення суду в справі №646/1912/24 відсутні, а заява від 05.08.2025 року не підлягає задоволенню.

Заявник ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином.

Представник Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без участі представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 03.04.2024 Основ`янським районним судом міста Харкова по справі №646/1912/24 було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог AT «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (далі за текстом - Банк/Позивач) до ОСОБА_1 (далі за текстом - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 183 383,77 грн. та судового збору у розміром 2 422,40 грн.

16.07.2025 Харківським апеляційним судом по справі №646/1912/24 було прийнято постанову про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , заочне рішення від 03.04.2024 змінене в частині суми стягнення. Позов Банку задоволено частково, стягненню з Відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором на суму 161 637,18 грн. та судовий збір у розмірі 1 701,74 грн..

Згідно з частиною першою статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частини третьої статті 435 ЦПК, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною четвертою статті 435 ЦПК України визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Частиною п`ятою статті 435 ПК України встановлено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право на звернення до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Згідно висновку Верховного Суду від 28 травня 2024 року 906/1035/23 відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви про відстрочення виконання рішення суду у справі №646/1912/24 убачається, що підставами для відстрочення нею зазначено скрутне матеріальне становище, відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення та перебування за межами України у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану.

Разом з тим, оцінивши надані заявником докази у їх сукупності і взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про недоведеність заявником існування правових підстав для відстрочення виконання рішення суду, оскільки скрутний майновий стан не є тими виключними обставинами, що перешкоджають належному виконанню рішення суду або роблять неможливим його виконання протягом встановленого законодавством строку: матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не отримує прибутки та не має фінансової можливості виконати рішення суду. Доводи про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією рф проти України не свідчить ні про наявність виняткових обставин, ні про поважність причин невиконання рішення суду. Доказів впливу економічної ситуації в країні на фінансовий стан відповідача, матеріали зави не містять.

Отже, враховуючи зазначені вище обставини справи, норми закону, які регулюють вирішення даного питання, та практику Верховного Суду щодо його вирішення, оскільки заявник не надав доказів на обґрунтування вимог про необхідність відстрочення судового рішення, у а тому задоволенні заяви слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Ковриженко Сергій Олександрович про розстрочку виконання рішення у справі №646/1912/24 за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.В. Барабанова