У Х В А Л А

про повернення заяви

25.08.2025

Справа № 2-942/93

Провадження №2-во/522/158/25

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Ярема Х.С. розглянув в письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні суду та встановлення порядку виконання рішення суду.

ВСТАНОВИВ:

23.07.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою, якою просить суд:

- виправити описку в першому абзаці резолютивної частини рішення Приморського районного суду м.Одеса від 01.09.1993 у справі № 2-942/93, де замість дати складання актового запису 25 червня 1993 року, правильним вважати 30 червня 1993 року.

- встановити порядок виконання рішення Приморського районного суду м.Одеса від 01.09.1993 у справі № 2-942/93, відповідно до якого це рішення є підставою для внесення Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) змін до актового запису про народження №386 від 30.06.1993, складеного Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (станом на 1993 рік Відділ ЗАГС Приморського району м.Одеса) на ОСОБА_2 , а саме - виключити відомості про батька дитини: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м.Одеса), (якщо в актовому записі зазначені інші відомості, в тому числі але не виключено - місце проживання батька дитини ОСОБА_1 просимо Суд виключити й їх).

Заяву пояснює тим, що в 1993 році звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 з приводу оспорювання батьківства. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.1993 визнано недійсним актовий запис №386 від 25.06.1993 про батьківство ОСОБА_1 . Згодом ОСОБА_1 звернувся до відділу РАЦС щодо виконання рішення суду від 01.09.1993. Однак йому роз?яснено про неможливість виконання його заяви, оскільки в архіві РАЦС є актовий запис про народження ОСОБА_2 за №386 від 30.06.1993, де батьком дитини записаний ОСОБА_1 . Тобто, дата складання актового запису наявного у архіві РАЦС не відповідає даним акту, зазначеним у рішенні суду. Вважає, що суд допустив описку в рішенні суду, зазначивши неправильно дату оскаржуваного актового запису від 25.06.1993, замість правильного 30.06.1993.

Перевіривши доводи заяви суд зазначає наступне.

Із аналогічною заявою про виправлення описки ОСОБА_1 звертається вже втретє.

Вперше ухвалою від 12.12.2024 йому відмовлено по суті в задоволенні заяви про виправлення описки, яку він оскаржив до суду апеляційної інстанції. Ухвалою від 24.04.2025 суд апеляційної інстанції залишив без змін ухвалу від 12.12.2024, зазначивши, що заява ОСОБА_1 містить вимоги, що не є тотожними процесуальній дії з виправлення описки в судовому рішенні, передбаченій статтею 269 ЦПК України.

Вдруге ухвалою від 23.01.2025 його заяву залишено без розгляду з посиланням на недопустимість зловживання процесуальними правами. Дана ухвала не оскаржувалась.

Втретє він звертається з даною аналогічною заявою про виправлення описки, але до цього додає ще вимогу встановити порядок виконання рішення суду від 01.09.1993 відповідно до якого це рішення є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану змін до актового запису про народження №386 від 30.06.1993 ОСОБА_2 , виключивши відомості про батька дитини: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м.Одеса), (якщо в актовому записі зазначені інші відомості, в тому числі але не виключено - місце проживання батька дитини ОСОБА_1 ).

Питання виправлення описки в судовому рішенні регулюється ст. 269 ЦПК України. Натомість встановлення порядку виконання судового рішення, виключення відомостей в актовому записі аж ніяк не належить до питань виправлення описки. Зазначене є самостійною вимогою, що може ставитись в межах позовного провадження розгляду справи.

Отже, порядок вирішення цих двох питань є зовсім протилежним, різним.

Приписами ч. 9 та ч. 10 ст. 10 ЦПК України встановлено, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 зазначила, зокрема, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

За таких підстав суд вважає за необхідне в порядку аналогії закону застосувати норму п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

П. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України встановлено, що заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Ч.1 ст. 188 ЦПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Отже, чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено виправлення описки у рішенні суду в порядку ст. 269 ЦПК України та одночасне вирішення ще якої нової вимоги про встановлення порядку виконання рішення суду, внесення виправлень до актового запису, що може бути заявнена лише у позові.

Вирішення вказаних питань одночасно положеннями ст. 269 ЦПК не передбачено.

Таким чином, адвокатом заявника порушено правила об`єднання вимог у заяві від 23.07.2025.

З цих підстав відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява підлягає поверненню заявнику.

Також загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, встановлені положеннями ст. 183 ЦПК України.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст.183ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

До заяви не додано доказів надіслання (надання) заяви іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. 4 ст.183ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Враховуючи те, що заяву про виправлення описки, встановлення порядку виконання рішення суду подано без додержання вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України, в частині надання суду доказів про надсилання (надання) такої заяви іншим учасникам справи, заява з цієї підстави також підлягає поверненню заявнику без розгляду, як окрема підстава.

Крім того, суд ще раз вдруге звертає увагу заявника на таке.

Частина 3 ст. 2 ЦПК України однією з засад цивільного судочинства визначає неприпустимість зловживання процесуальними правами.

До таких принципів відноситься правило про можливості звернення до суду з одним і тим же позовом/заявою лише раз.

Частина 2 ст. 44 ЦПК України передбачає, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Згідно з ч. 3 ст. 44 ЦПК України наслідком визнання судом подачі заяви зловживанням процесуальними правами, з урахуванням обставин справи є залишення заяви без розгляду або її повернення.

Ухвалою від від 12.12.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки відмовлено. Постановою апеляційної інстанції від 24.04.2025 ухвалу від 12.12.2024 залишено без змін, а апеляційний суд підтвердив, що заява ОСОБА_1 містить вимоги, що не є тотожними процесуальній дії з виправлення описки в судовому рішенні, передбаченій статтею 269 ЦПК України. Ухвалою від 23.01.2025 його заяву залишено без розгляду з посиланням на недопустимість зловживання процесуальними правами. Дана ухвала не оскаржувалась.

Незважаючи на це, ОСОБА_1 знову 23.07.2025 подає до суду заяву про виправлення описки.

Те, що адвокат заявника при третьому поданні заяви розширює обгрунтування цієї заяви та додає витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, не змінює однаковості предмету та підстав заяви про виправлення описки, поданої 04.11.2024 (справа №2-942/93, провадження 2-во/522/224/24) та заяви про виправлення описки, поданої 23.07.2025 (справа №2-942/93, провадження 2-во/522/158/25). Суд звертає увагу, що у разі відмови судом у виправленні описки втретє подання заяви про виправлення описки не передбачено. Незгода заявника з відповіддю державного органу чи державної установи (зокрема РАГСу) є підставою для оскарження такої відповіді у встановленому законом порядку.

Таким чином, заява про виправлення описки підлягає залишенню без розгляду, як така що повторно подана.

Керуючись ст.ст. 2, 44, 269 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про виправлення описки повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Ярема Х.С.