РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/7331/24

Провадження № 22-ц/4815/695/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання - Маринич В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Шевчука Віктора Сергійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2025 року у складі судді Харечка С.П., постановлене в м. Рівне о 08 годині 46 хвилини, повний текст рішення складено 05 березня 2025 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_4 17.11.2016 на Інтернет ресурсі olx.ua знайшли оголошення від ОСОБА_3 про продаж двокімнатної квартири в стані після забудовника, за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зателефонувала за вказаним номером в оголошенні і домовилась про показ цієї квартири на 19.11.2016 року. Під час особистої зустрічі був відповідач ОСОБА_3 , який представився представником забудовника і менеджером з продажу, він провів їх в офіс фірми забудовника «Град Буд», який розташовувався на першому поверсі цього ж будинку. Директором цієї фірми був ОСОБА_5 . В офісі, ОСОБА_6 показав документи на квартиру та ще якісь документи, пов`язані з цим будинком, та переконував, що все будівництво відповідає стандартам. ОСОБА_3 переконував їх, що квартира хороша, ніхто ще тут не жив, і вони перші власники. Щоб переконатися, що жодних юридичних недоліків дана квартира немає, вони пішли до нотаріуса ОСОБА_7 , по АДРЕСА_2 , який сказав, що квартира «чиста», в судах не перебуває, їм немає за що турбуватись. Ціна цієї квартири озвучена 29 000 тисяч доларів, позивач та її мама зазначили, що у разі зменшення ціни будуть її купувати, на що ОСОБА_3 відразу погодився. 30.11.2016 року позивачка з мамою прийшли на зустріч до ОСОБА_8 в офіс компанії ТзОВ «ІБК«Град-Буд», де були ОСОБА_6 та нотаріус ОСОБА_9 , на цій зустрічі вони обговорювали підписання договору купівлі-продажу. Нотаріус ОСОБА_9 та ОСОБА_6 переконували їх, що у договорі варто вказати оціночну вартість квартири у сумі 5 тисяч доларів, а інакше їм не вигідно її продавати, бо потрібно платити великі податки державі від юридичної особи ТзОВ «ІБК«Град-Буд». На цю пропозицію вони не погодились і сказали, щоб була прописана повна вартість квартири. За порадою знайомих позивачка з звернулась до нотаріуса ОСОБА_10 , який перевірив інформацію про квартиру та запевнив, що все добре, жодних причин боятись чи сумніватись немає. Після цього 02.12.2016 року, позивач з мамою прийшли в офіс до ОСОБА_11 , в якому вже сиділи ОСОБА_6 з невідомою їм жінкою, яка виявилась ОСОБА_12 . В проекті договору купівлі-продажу продавцем квартири було зазначено не ТзОВ «ІБК«Град-Буд»», а ОСОБА_12 . Нотаріус ОСОБА_13 переконав їх що з квартирою все законно, сторони підписали договір, позивач передала особисто в руки ОСОБА_14 та ОСОБА_12 суму 28500 доларів США. Позивач зазначала, що придбана нею квартира була у стані «після будівельників», тому з грудня 2016 року по березень 2018 року вони з мамою робили у квартирі капітальний ремонт, на що були затрачені значні кошти. 18.06.2018 року вони вселилися в квартиру, а 18.08.2018 року до позивачки прийшов великий пакет судових документів, позовів від громадянки ОСОБА_15 , про витребування цієї квартири. На звернення позивачки до фірми «ГрадБуд» її запевняли, що саме вона є законним власником квартири і що їй немає за що хвилюватися. Під час судових засідань, які розпочалися за участі позивачки, виявилось, що юридична особа «ГрадБуд» припинила свою діяльність з 1 січня 2019 року. На даний час набрало законної сили судове рішення про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_16 , у якої право на цю квартиру виникло до її продажу позивачці. Позивачка вважає, що їй як покупцю квартири заподіяно збитки у розмірі сплаченої вартості квартири в сумі 28500 дол. США, яка витребувана у неї на користь ОСОБА_17 . На звернення позивачки в телефонному режимі до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про добровільне відшкодування заподіяних їй збитків було відмовлено. Вважає, що належними відповідачами у справі є ОСОБА_2 та її чоловік - ОСОБА_3 , які організували укладення 02.12.2016 р. договору купівлі-продажу квартири та спільно отримали від позивачки суму 28500 доларів США та використали на спільні потреби як цивільна дружина та цивільний чоловік на той час. Просила суд стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заподіяні їй збитки у сумі 1 127 128,00 грн (сума передбачена умовами договору еквівалентна 28 500,00 доларам США) та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2025 року вказаний позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заподіяні їй збитки у сумі 1 727 128,00 грн. гривень 00 копійок. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 7 487,05 грн.. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 7487,05грн..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту - відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом відшкодування збитків - передбачений п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України, є ефективним для захисту її порушеного права (інтересу) у спірних правовідносинах, та обгрунтоване належними й достатніми доказами того, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які спільними діями відчужили спірне майно та отримали кошти від позивачки у розмірі ринкової вартості квартири, і дії яких були незаконними, що спільно призвели до заподіяння шкоди позивачки, адже ні ТОВ «Град-буд», ні ОСОБА_2 не мали права продажу квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням порядку набуття на неї прав, що було встановлено при розгляді справи №569/26544/21.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_3 - адвокат Шевчук Віктор Сергійович оскаржив його в апеляційному порядку. До апеляційної скарги адвокатом Шевчуком В.С. долучено ордери на представництво інтересів обох відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_18 , однак вступна частина апеляційної скарги містить вказівку на те, що скаржником у цьому апеляційному провадженні є ОСОБА_3 . В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про задоволення позову та стягнення з його довірительки суми відшкодування та пояснює, що ціна договору купівлі-продажу квартири від 02.12.2016 року №893, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим Володимиром Олександровичем, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_19 , на час його укладення складала 730 688,70 гривень, однак позивач просить стягнути суму еквівалентну 28500 доларам США за курсом НБУ на дату подачі цього позову, що становить 1 127 850,40 грн. Додає, що валютою зобов`язання є грошова одиниця, в якій це зобов`язання номінується, тобто виражається, а валютою виконання грошового зобов`язання є грошова одиниця, в якій таке грошове зобов`язання виконується/повинне виконуватися. Зауважує, що спірний договір не містить в собі умов щодо розрахунків між сторонами у іноземній валюті або перерахунку у разі зміни курсу іноземної валюти, так само, як і не містить в собі умов щодо порядку компенсації збитків. Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось положення закону, яке зобов`язує позивача у цій категорії спорів довести не лише протиправність поведінки відповідача, а й наявність збитків, обґрунтованість їх розміру, причинний зв`язок між ними та поведінкою відповідача, надати докази, які б підтверджували реальну, а не абстрактну можливість отримання відповідної суми доходів. Наголошує на відсутності доказів того, що позивач у справі зазнав як реальних збитків, так і упущеної вигоди, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Вказане на переконання відповідачів свідчить, що фактично позивач стверджує про необхідність застосування саме реституції, як одного із обов`язкових наслідків недійсності правочину, а не стягнення збитків. Таким чином вважає, що позивачем обрано не відповідний спосіб захисту власних порушених прав, оскільки вимоги про спричинення відповідачами збитків для позивача не узгоджують із наведеними ним у позові аргументами та доводами. В частині вимог про солідарне стягнення збитків із відповідача ОСОБА_3 зазначає, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 02.12.2016 року ОСОБА_3 не перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , оскільки шлюб вони зареєстрували у 2019 році. Додає, що з 01.11.2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_18 розірвано. Стверджує, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу 02.12.2016 року, ОСОБА_18 діяла виключно у власних особистих інтересах, адже була неодруженою, а відтак кошти, отримані від цього договору, є її особистою власністю. Заперечує, що посилання на можливу усвідомленість ОСОБА_3 про існування рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.08.2014 р., оскільки це також не підтверджено жодними доказами. Зауважує, що ОСОБА_3 не був учасником чи представником у спорі, за наслідком якого Апеляційним судом Рівненської області 22.08.2014 р. ухвалено судове рішення. Додає, що ОСОБА_3 ніколи не був посадовою особою, яка несла б відповідальність за діяльність ТОВ «ІБК «ГрадБуд» в тому числі й за наслідки не виконання відповідних судових рішень з боку ТОВ «ІБК «ГрадБуд», а також не підписував жодних договорів від імені ТОВ «ІБК «ГрадБуд» щодо реалізації спірної нерухомості, а його твердження щодо здійснення відповідних дій щодо безпосередньої реалізації спірного майна, включаючи розміщення оголошень чи пропозицій з продажу цієї квартири саме ОСОБА_3 є необґрунтованими. Покликаючись на те, що позивачем не наведено переліку майна, яке маючи статус спільної сумісної власності, залишилося у розпорядженні ОСОБА_3 і щодо якого можливо пред`явити вимогу про задоволення вимог за рахунок частки ОСОБА_18 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Курганська Олена Вікторівна вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 29.11.2016 року приватним нотаріусом Кострикіним В.І. на підставі декларації по готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер РВ47, виданої 18.11.2014 року: видавник Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області; договору про дольову участь та будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_4 , серія та номер 1/2013, виданого 18.04.2013 року, видавник: укладений між Управлінням міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області та Товариства з обмеженою відповідальністю ««Інвестиційна будівельна компанія «Град-Буд» зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості квартиру загальна площа 58.6 кв.м адреса АДРЕСА_1 .

01 грудня 2016 року між ТзОВ «Інвестиційна будівельна компанія «Град-Буд» (Продавець) та ОСОБА_12 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1487. (вартість квартири 100 000,00 грн.)

02.12.2016 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_19 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до 2.1 договору продаж Квартири за домовленістю Сторін вчинено за 730688,70 гривень, що є еквівалентом 28 500,00 доларів США, відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України на день укладення Договору, та отримані Продавцем від Покупця до підписання Договору.

Пунктом 2.2. договору визначено, що підписання Договору Продавцем є підтвердженням факту повного розрахунку з ним за продану Квартиру та свідчить про відсутність у нього по відношенню до Покупця будь-яких претензій фінансового характеру, пов`язаних із виконанням п. 2.1. Договору.

Згідно із п.п.3.1, 3.2, 3.3 Договору купівлі-продажу від 02.12.2016 р. продавець стверджує, що на момент укладення Договору квартира не відчужена у будь-який спосіб та відсутні будь-які особи, що мають переважне право на її придбання, право володіння, користування квартирою не передано іншим особам, відсутні будь-які майнові права і претензії третіх осіб на квартиру, не є предметом спору в судах, під забороною, іпотекою, арештом не перебуває, адреса квартири не використовується як місцезнаходження юридичної особи. Продавець заявляє, що квартира належить йому на праві приватної власності і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на квартиру чи її частку, у тому числі відповідно до статей 65,74 та 97 Сімейного кодексу України відсутні. Зміст вищевказаної заяви доведено до відома покупця. Податкова застава на майно та майнові права Продавця відсутня.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від № 569/26544/21 від 18 квітня 2022 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений 02 грудня 2016 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_19 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим Володимиром Олександровичем та зареєстрований в реєстрі за № 893, з моменту його укладення. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності № 32687087 від 02.12.2016 року, внесений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим Володимиром Олександровичем. Визнано за ОСОБА_17 право власності на квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Рішення суду набрало законної сили.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути на свою користь збитки, понесені у зв`язку з купівлею квартири АДРЕСА_3 , та здійсненням ремонту у ній, заявляючи таку вимогу до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які спільними діями відчужили спірне майно, та отримали кошти від позивачки, у вигляді дійсної вартості майна, а саме у розмірі ринкової вартості квартири, і дії яких були незаконними, що спільно призвели до заподіяння шкоди для позивачки, адже ні ТОВ «Град-буд», ні ОСОБА_2 не мали права продажу квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням порядку набуття на неї прав, що було встановлено при розгляді справи №569/26544/21.

Відповідно до частини 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 зазначено, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

У справі №569/26544/21, рішення в якій набрало законної сили, встановлено, що ні ТОВ «Град-буд», ні ОСОБА_2 не мали права продажу квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку із порушенням порядку набуття на неї прав.

З огляду на зазначене належним та ефективним способом захисту прав позивачки у спірних правовідносинах є стягнення з відповідачів збитків, спричинених продажем квартири.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 ст. 22 ЦК України).

Згідно частини 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У апеляційній скарзі представник відповідачів вказує, що судом не враховано, що позивачем не доведено наявність складу у діях відповідачів цивільного правопорушення, розміру заподіяних їй збитків та не враховано, що визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири мало призвести до двосторонньої реституції. Такі покликання апелянта апеляційним судом оцінюються критично, оскільки у цій справі застосуванню підлягають норми матеріального права щодо відповідальності продавця у спосіб відшкодування збитків у разі вилучення у покупця товару.

Так, чинним цивільним законодавством встановлено обов`язок продавця попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо) (ст. 659 ЦК України). Це зумовлено тим, що продавець повинен мати право продажу товару (ст. 658 ЦК України) і, відтак, гарантувати покупцю чистоту правового титулу, що його покупець набуває за відповідним договором купівлі-продажу. Якщо продавець цього обов`язку не виконує або виконує його неналежно, то для покупця створюється загроза евікції - вилучення речі у титульного володільця третьою особою, що має на цю річ те чи інше право, яке не погашається встановленням нового правового титулу на річ. Таке право може бути як речовим, так і зобов`язальним, але у будь-якому разі повинно передбачати можливість позбавити покупця володіння річчю на користь носія такого права. Віндикація є одним з характерних і найпоширеніших, однак не єдино можливим варіантів евікції речі. З огляду на зазначене належним та ефективним способом захисту прав позивачки у спірних правовідносинах є стягнення з відповідачів збитків, спричинених продажем квартири.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 ст. 22 ЦК України).

Згідно частини 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Унаслідок евікції покупець позбавляється можливості панування над річчю в обсязі, що набувався ним на підставі відповідного договору купівлі-продажу, або обмежується в такому пануванні.

Стаття 661 ЦК України закріплює право покупця вимагати від продавця відшкодування збитків, завданих продавцю евікцією товару.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення (ч.3 ст. 623 ЦК України).

Положення ч.3 ст. 623 ЦК України конкретизують загальний принцип повного відшкодування (ч.3 ст. 22 ЦК України), а тому є справедливими й для будь-яких інших правовідносин, крім зобов`язальних. Оскільки у будь-якому випадку йдеться про те, що кредитор має отримати рішення про присудження відшкодування, реальна грошова цінність якого є адекватною економічній ситуації в суспільстві та цінності відповідних матеріальних благ на момент ухвалення судом відповідного рішення. При ухваленні рішення про стягнення збитків, суд має найбільш повно відновити порушене право кредитора.

Розмір збитків у разі вилучення товару за рішенням суду визначається судом за правилами частини третьої ст. 623 ЦК України.

Враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що продавець не мала права продажу квартири, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення у справі №569/26544/21 і стороною спору у якій була ОСОБА_12 , квартира була витребувана у ОСОБА_20 на користь ОСОБА_17 , про що обидва відповідачі - і ОСОБА_21 , і ОСОБА_3 були обізнані, а відтак на користь позивачки підлягають стягненню завдані їй збитки.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір збитків має визначатися у вигляді дійсної вартості майна, а саме у розмірі ринкової вартості квартири на день ухвалення рішення. Позивачкою на підтвердження ринкової вартості квартири у стані, у якому квартира була нею придбана (без урахування проведених позивачкою поліпшень) надано Висновок судового експерта за результатом проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 03.05.2024 р. №20/24, відповідно до якого ринкова вартість квартири з врахуванням поліпшень становить 2 979 931 грн., без урахуванням поліпшень 1 727 128 гривень.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду..

У правовій позиції Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2023 р. по справі № 369/6092/20, провадження № 61--1447сво22 зазначено, що суд має підстави визначити розмір збитків саме за правилами другого речення частини третьої статті 623 ЦК України, якщо на момент ухвалення рішення відповідні ціни істотно зросли порівняно із датою подачі позову.

Застосування цього правила здійснюється не за ініціативою суду (що було б порушенням: принципу диспозитивності процесу), а лише за позовом кредитора (позивача).

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності і з нормами закону, що їх регулюють, беручи до уваги сталу судову практику у цій категорії спорів, апеляційний суд доходить висновку, що позивачка ОСОБА_1 , укладаючи договір купівлі-продажу квартири, всі домовленості щодо основних умов такого договору (предмету та ціни) обговорювала лише із ОСОБА_3 , який переконував її про наявність права власності на квартиру у продавців, і позивачка розраховувала на його добросовісність та порядність; натомість ОСОБА_3 через свою знайому ОСОБА_21 , яка не належала до ТОВ «Град-Буд», і яка 01.12.2016 р. придбала квартиру без реального наміру набуття права власності на неї, а для продажу її для ОСОБА_19 , діяли зі спільним наміром, внаслідок реалізації якого 02.12.2016 року між ОСОБА_20 та ОСОБА_21 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О., у якому вказана вартість продажу квартири - 730 688,70 грн., що еквівалентно 28500 доларам США. Тобто, квартира була продана із завищенням її вартості вказаної у протоколі ТзОВ «ІБК«Град-Буд» від 01.12.2016 р. саме через дії ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , яка в подальшому стала його офіційною дружиною. За встановлених обставин відповідальність за завдані покупцю ОСОБА_1 збитки мають нести саме ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які спільними діями відчужили спірне майно та отримали кошти від позивачки у вигляді дійсної вартості майна (у розмірі ринкової вартості квартири) і дії яких були незаконними, що спільно призвели до заподіяння шкоди позивачці.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Шевчука Віктора Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.