ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 705/4859/22
Провадження № 22-ц/821/1223/25
категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Гончар Н. І., Новікова О. М.,

секретаря - Глущенко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Коропа Сергія Валентиновича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, усунення перешкод користування майном, у складі: головуючого судді Піньковського Р. В., повний текст рішення складено 02 травня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, усунення перешкод користування майном.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що з відповідачем ОСОБА_4 він перебував у шлюбі з 07.06.2014 до 16.12.2021. Шлюб було розірвано в судовому порядку і таке рішення набрало законної сили 16.12.2021.

Від цього шлюбу мають двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З відповідачем також проживає її повнолітній син ОСОБА_3 .

Зазначає, що у період спільного проживання ними, як подружжям було придбано трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана 06.02.2018 та двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка була придбана 07.08.2018 і власниками цих квартир записана ОСОБА_4 . Також був придбаний легковий автомобіль «RENAULT CLIO», 2007 року випуску, власником якого був записаний він ОСОБА_1 .

Загалом вартість вищевказаного майна становить 2803159,00 грн, при цьому ідеальний розмір часток кожного із подружжя становить 1401579,50 грн.

Враховуючи вимоги чинного законодавства та позицію Верховного Суду, а також неподільність нерухомого майна, він пропонує трикімнатну квартиру та автомобіль залишити у власності відповідача ОСОБА_4 , двокімнатну квартиру залишити йому, та зобов`язати колишню дружину сплатити йому різницю у розмірі вартості майна, а саме 137113,00 грн.

Вважає, що такий розподіл відповідатиме інтересам сім`ї ОСОБА_4 та інтересам дітей, так як залишена їй трикімнатна квартира за кількістю кімнат та загальною площею є кращим варіантом у порівнянні з двокімнатною квартирою, що буде визнана його власністю. Також такий варіант розподілу не порушуватиме прав відповідачів і з тих підстав, що обидві квартири є благоустроєними, мають усі необхідні комунальні зручності та розташовані в центральній частині міста. Крім того, сім`я ОСОБА_4 станом на час звернення до суду з цим позовом, фактично проживає у трикімнатній квартирі, тому такий розподіл не порушить фактично складений порядок користування майном.

Залишений ОСОБА_4 у власності автомобіль також буде необхідним для використання сім`ї, розширить можливості та потреби дітей у побуті та сприятиме їх розвитку. Запропонований ним варіант розподілу спільного майна подружжя відповідатиме ефективному способу захисту та не призведе до негативних наслідків та погіршення житлових прав інших осіб.

На даний час автомобіль знаходиться у користуванні відповідача ОСОБА_3 , якому він передав цей автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього.

У зв`язку з тим, що у відповідача ОСОБА_4 знаходяться у користуванні дві квартири та ключі від них, він не має можливості користуватися жодною із квартир, а тому і стає питання щодо зобов`язання відповідача ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у користуванні майном, а саме двокімнатною квартирою на яку він просить суд визнати за ним право власності.

Уточнивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 , враховуючи, що до суду він звернувся у 2022 році, а прожитковий мінімум на одну особу станом на 01.12.2022 становив 2684,00 грн, а тому саме цю суму слід брати до уваги при розрахунку ставки судового збору.

У зв`язку із зазначеним уточнив позовні вимоги та просив суд залишити у власності ОСОБА_4 трикімнатну квартиру розташовану в АДРЕСА_1 , загальною площею 76,2 кв.м, житловою площею 51,7 кв.м, вартістю 1378153,00 грн.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на легковий автомобіль «RENAULT CLIO», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 160540 грн.

Визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на двокімнатну квартиру, розташовану в АДРЕСА_2 , вартістю 1264466,00 грн.

Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити йому, ОСОБА_1 , перешкод у володіння і користуванні двокімнатною квартирою, розташованою в АДРЕСА_2 ; передати йому усі ключі від усіх дверей двокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_3 передати ОСОБА_4 наступне майно: автомобіль «RENAULT CLIO», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 24.09.2020 та ключі до замку запалювання даного автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_4 на його користь різницю вартості часток у праві спільної сумісної власності на майно подружжя 137113 грн.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 судові витрати по справі: загальну суму судового збору 15567,20 грн; витрати на отримання документів інвентаризаційної справи в Уманському КП ЧООБТІ 490 грн; оплату адвокатських послуг 5000 грн та експертних послуг 5000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2025 року позов задоволено частково.

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя:

- залишено у власності ОСОБА_8 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

- залишено у власності ОСОБА_1 транспортний засіб «RENAULT CLIO», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 грошову компенсацію за 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль «RENAULT CLIO», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , у розмірі 23426, 50 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 12651,43 грн, а також інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 5175,58 грн.

Рішення мотивоване тим, що суд при вирішені спору виходив із презумпції рівності часток подружжя та дійсної вартості на час розгляду справи спільно нажитого майна, що підлягає поділу.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення варіанту, запропонованого позивачем у справі, та визнання права власності за ним на квартиру АДРЕСА_3 , та залишення у власності відповідача ОСОБА_8 іншої квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки площа зазначеної квартири більша ніж, квартири АДРЕСА_3 , та складається із трьох кімнат, враховуючи, що з відповідачем ОСОБА_8 проживають неповнолітні діти сторін по справі. При цьому суд вирішив, що відповідач ОСОБА_8 має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу, із врахуванням того, що вартість залишеної в її власності трикімнатної квартири перевищує вартість двокімнатної квартири, право власності на яку визнається судом за позивачем ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, а тому підстав для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження двокімнатною квартирою та автомобілем, немає. Крім того, суд зазначив, що матеріали справи не містять будь яких доказів того, що ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням його права користування майном, звертався до відповідачів чи до правоохоронних органів, або ж зафіксовував обставини таких порушень його права в будь-який інший спосіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Короп С. В. оскаржив його в апеляційному порядку та просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_10 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував джерело походження майна при його поділі. Так, ОСОБА_2 надала виписку, що підтверджує джерело походження коштів у відповідності до виписки банку офіційно зароблені кошти у вигляді роялті від компанії зі світовим ім`ям. Зазначає, що позивач не надав жодного документу на підтвердження своїх статків на момент придбання квартир, адже протягом 2018 року було придбано квартири на загальну суму 76000 дол. США.

Тому вважає, що спірні квартири є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки придбані за її особисті кошти.

Також зазначає, що суд першої інстанції при розподілі судових витрат не врахував, що відповідно до п. 9 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

27 червня 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Верещаком П. М. подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить суд апеляційну скаргу адвоката Коропа С. В. залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2025 року без змін.

Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене у відповідності з вимогами процесуального закону, обґрунтоване згідно з поясненнями сторін, наданих доказів та встановлених обставин справи.

Щодо звільнення від спати судового збору зазначає, що в даній справі стороною є ОСОБА_8 , а не її син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має інвалідність з дитинства.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.11.2021, яке набрало законної сили 16.12.2021, шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 07 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 243, був розірваний. Тобто з 07.06.2014 по 16.12.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_11 перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с. 13-14, 105-107).

У вказаному шлюбі у позивача та відповідача народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (т.1 а.с. 10-11, 109-110).

З копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_5 , виданого 27.10.2023 Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що ОСОБА_4 , під час розгляду справи змінила прізвище на « ОСОБА_12 » (т. 2 а.с. 1).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 08.11.2022 за № 314524830, власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 . Право власності на вказану квартиру за нею зареєстровано 06.02.2018 приватним нотаріусом Животовською Н. Г. Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, на підставі договору купівлі-продажу № 478, укладеного 06.02.2018, посвідченого приватним нотаріусом Животовською Н. Г. Уманського районного нотаріального округу (т.1 а.с. 15).

У відповідності до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Животовською Н. Г., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за № 478, укладеного 06.02.2018 між ОСОБА_13 та ОСОБА_4 , остання придбала (купила) квартиру номер АДРЕСА_4 . Згідно пункту 4.4. договору, на укладення цього договору надав згоду чоловік покупця, ОСОБА_1 і така згода викладена у вигляді заяви. Також право власності на вищевказану квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 06.02.2018 за № 113043868 (т.1 а.с. 94-97).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 08.11.2022 за № 314524002 вбачається, що ОСОБА_11 також є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано 07.08.2018 приватним нотаріусом Карайкозою Г. І. на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого за № 2909, посвідченого Роголь Г. І. приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу (т.1 а.с. 16-17).

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 07.08.2018, посвідченого Роголь Г. І., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2909, ОСОБА_4 прийняла (купила) квартиру АДРЕСА_3 . Згідно п. 4.4. цього договору купівля квартири здійснювалася за згодою чоловіка покупця ОСОБА_1 , викладеною у формі заяви. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим 07.08.2018 за № 133465291 (т.1 а.с. 100-104).

Відповідно до виписки з банківських рахунків щодо проведення грошових операцій по двом різним банківським рахункам, без зазначення власників таких рахунків, у період з червня 2017 року по березень 2018 року по одному із рахунків, та у серпні 2018 року по іншому банківському рахунку було неодноразово здійснено нарахування значних сум коштів (деталі операції HONORARIUMIVANOVA LJUDMILA) та здійснення ряду витрат, в тому числі зняття готівки в січні та в березні 2018 року (т.1 а.с. 93, 99).

Згідно з повідомленням ТСЦ МВС № 7142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області (філія ГСЦ МВС) від 09.11.2022 за № 31/23/24-906, згідно відомостей ЄДРТЗ МВС станом на 09 листопада 2022 року на ім`я ОСОБА_14 зареєстровано транспортний засіб RENAULN CLIO, 2007 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 24.09.2020 (т. 1 а.с. 57).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до норм ст. 12, ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, це зокрема майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 2 ст. 57 СК України, визначено також, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Главою 8 СК врегульований правовий режим права спільної сумісної власності подружжя.

Так, основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК).

Тобто ст. 60 СК встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18)).

Статтями 69-71 СК подружжю гарантовано право на поділ, способи та порядок поділу спільного майна подружжя.

Так, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

А відповідно до ч. 1 ст. 71 СК майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У ст. ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Згідно з ч. 1, ч. 5 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 554/8023/15-ц, від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20)).

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)).

При вирішенні спору про поділ майна суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя, і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу (див. постанову Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20(провадження № 61-7951 св 23)).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 з 07.06.2014 по 16.12.2021 перебували у зареєстрованому шлюбі.

З матеріалів справи відомо та суд встановив, що спірні об`єкти нерухомого майна, а саме: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 та квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 придбані в період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_11 у шлюбі.

Згідно з інформаційними довідками щодо права власності, власником вказаних квартир є відповідач ОСОБА_11 .

Спростовуючи презумпцію спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_11 посилалась на те, що спірне майно придбане за особисті кошти, зароблені нею у вигляді роялтіна підтвердження чого надала виписки з банківських рахунків щодо проведення грошових операцій по двом різним банківським рахункам, без зазначення власників таких рахунків, у відповідності до яких у період з червня 2017 року по березень 2018 року по одному із рахунків, та у серпні 2018 року по іншому банківському рахунок було неодноразово здійснено нарахування значних сум коштів (деталі операції HONORARIUMIVANOVA LJUDMILA) та здійснення ряду витрат, в тому числі зняття готівки в січні та в березні 2018 року.

З вказаних виписок по рахунку лише вбачається, що відповідний заробіток надійшов в період перебування сторін у шлюбі, а ОСОБА_11 не надала суду доказів, що ці кошти є особистим її майном в розумінні ст. 57 СК України.

Будь-яких відомостей щодо слати коштів за придбання спірних квартир, надані докази також не містять, на ряду з цим вказані квартири були придбані за письмовою згодою чоловіка покупця, а саме позивача у справі.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_11 належними та допустимими доказами презумпцію спільності майна не спростувала, а тому доводи ОСОБА_11 про те, що спірні квартири є її особистим майном, оскільки вона придбала їх за особисті кошти, є необґрунтованими.

Встановлено, що з відповідачем ОСОБА_8 проживають неповнолітні діти сторін у справі, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення варіанту, запропонованого позивачем у справі, та визнання права власності за ним на квартиру АДРЕСА_3 , та залишення у власності відповідача ОСОБА_8 іншої квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки площа зазначеної квартири більша ніж, квартири АДРЕСА_3 .

Щодо автомобіля, який є також предметом спору, то апеляційний суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля «RENAULT CLIO», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який теж придбаний в період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_11 у шлюбі, є позивач ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 зазначав, що вказаний автомобіль фактично перебуває у ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_8 , проте позивачем не доведено, що вказаний транспортний засіб перебуває у володінні іншої особи, крім власника, яким згідно інформаційної довідки є саме позивач.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 в процесі розгляду справи категорично заперечувала щодо залишення вказаного автомобіля за нею, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, є неподільною річчю, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення компенсації вартості його частки із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , враховуючи вартість різниці в площі квартир.

Слід зауважити, що доводи апеляційної скарги не містять доводів щодо невірного визначення розміру грошової компенсації спірного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосування, та, надавши обґрунтовану правову оцінку поданим у справі доказам у їх сукупності, дійшов достатнім чином мотивованого висновку про поділ спільного сумісного майна подружжя з урахуванням рівності часток кожного з них.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.

Водночас, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору в розмірі 12651,43 грн (враховуючи задоволені майнові вимогти), суд першої інстанції не врахував наступного.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Аналогічні висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 703/686/15-ц (провадження № 6-152цс17).

Отже, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення судового збору з відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з посвідченням Серії НОМЕР_6 , ОСОБА_8 є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю, дата видачі 15 лютого 2022 року (т.1 а.с. 72).

Тому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору та дійшла висновку про його компенсацію позивачу за рахунок держави. В іншій частині судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку стягнувши із відповідача ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 5175,58 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позову, проте не врахував, те що відповідач звільнена від сплати судового збору, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Коропа Сергія Валентиновича задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2025 року в частині стягнення судового збору скасувати.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 12651,43 грн судового збору за подачу позову.

В іншій частині рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області 23 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

О. М. Новіков