Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3908/24 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 68 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/3908/24 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Бугайова Дмитра Миколайовича, до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Барановського Ігоря Івановича, на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шульги О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 7 серпня 2008 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою. У травні 2024 року позивач звернувся до ОСОБА_2 з позовом про розірвання шлюбу.

В період шлюбу за їхні спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 .

Представник позивача вказує, що оскільки право власності на вказану квартиру зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 , він змушений звернутися до суду з метою захисту своїх прав.

Таким чином, просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 серпня 2024 року позов задоволено.

Виділено у власність ОСОБА_1 частину квартири АДРЕСА_1 та припинено на вказану частку право власності ОСОБА_2 .

Виділено у власність ОСОБА_2 частину квартири АДРЕСА_1 та припинено на вказану частку право власності ОСОБА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3711 грн. 20 коп. судового збору та витрат за надання правничої допомоги.

В апеляційній скарзі представник відповідачки- адвокат Барановський І.І., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не ставиться під сумнів перебування квартири у спільній власності подружжя, а тому вказане нерухоме майно не є спірним. У позовній заяві не наведені обставини та докази спору.

На думку адвоката Барановського І.І., між подружжям не існує і не існувало спору про поділ квартири, оскільки поняття «спір» - це юридичний конфлікт одночасно двох сторін з протилежними позиціями. Тому, у ОСОБА_1 не було правової підстави на звернення з даним позовом до суду.

Пропозицій щодо досудового врегулювання спору від позивача не надходило.

Звертає також увагу суду, на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 15 березня 2023 року № 753/8671/21 та від 18 вересня 2023 року № 582/18/21, про те, що відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 8 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та відповідачкою укладений шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області.

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі , а саме 20 грудня 2013 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого відповідача придбала квартиру у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Зіневичем С.О. та зареєстрований в реєстрі за №1732. Про вчинення вказаного правочину була внесена відповідна інформація до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8-9).

Вирішуючи даний спір, суд виходив з того, що вказана квартира набута сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі та на це майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України).

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У ч.1 ст. 69 СК України закріплене правило про те, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналіз змісту статті 60 СК України свідчить про те, що законом встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого ними у період шлюбу.

Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, про те що спірне майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі, а тому воно підлягає поділу між ними в рівних частинах. Належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно відповідачкою не надано.

Отже, відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст.259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Барановського Ігоря Івановича, залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 серпня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: