Справа № 212/5261/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді Хомченко Л.І., за участю секретаря судового засідання Стрибайло О.В., представника позивача Заброднього Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2025 року представник позивача адвокат Забродній Євген Олександрович, діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності спадкове майно.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з військовою агресією РФ проти України позивач була вимушена евакуюватись з м. Бахмут Донецької області до м. Львів. Під час евакуації правовстановлюючі документи на нерухоме майно були втрачені, оскільки залишились в належній позивачу квартирі.

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні відомості про право власності позивача на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, відомостей щодо права власності позивача на 3/4 частини зазначеної квартири в Державному реєстрі речових прав немає. Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 02.04.2025 № 420805202 державна реєстрація права власності позивача на 1/4 частину квартири здійснена 28.03.2025.

Право власності набуто на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-5871, виданого 24.12.2002 Першою артемівською державною нотаріальною конторою. Також у витязі з Державного реєстру речових прав зазначено, що оригінал свідоцтва про право на спадщину № 2-5871, виданого 24.12.2002 втрачено.

Згідно з інформаційною довідкою в реєстрі прав власності на нерухоме майно містяться відомості щодо зареєстрованого права власності на квартиру, містяться наступні відомості: 1) 1/4 частина квартири належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-5871, виданого 24.12.2002 Першою артемівською державною нотаріальною конторою; 2) 1/4 частина квартири належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 (матері позивача) на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 16.10.1995 Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці; 3) 1/2 частина квартири належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 (рідному брату позивача) на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 16.10.1995 Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно позивач набула право власності на 1/4 частину квартири (половину частки, що належала її матері) в порядку спадкування після смерті своєї матері на підставі свідоцтва про право на спадщину. Іншу половину частки квартири (1/4 частина), що належала матері позивача успадкував брат позивача ОСОБА_4 .

Першою бахмутською нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину від 24.12.2002 № 2-5874. Отже частка брата позивача у праві власності на квартиру після смерті матері складає 3/4 частини квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат позивача, після смерті брата позивач успадкувала 3/4 частини квартири, яка належала йому.

Правовстановлюючі документи втрачено позивачем під час евакуації з м. Бахмут Донецької області. З метою отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухоме майно позивач звернулась до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо місцезнаходження документів нотаріального діловодства та архіву Першої бахмутської державної нотаріальної контори. Згідно відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.09.2024 № 42006/T-3171/10.1 документи нотаріального діловодства та архіву Першої бахмутської нотаріальної контори до правонаступника або Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо .

Таким чином, отримати дублікат свідоцтва про право на спадщину, що видавався Першою бахмутською нотаріальною конторою, позивач не має можливості, у зв`язку з чим звертається до суду.

Ухвалою судді від 14 травня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді від 10 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання в якому просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 02.04.2025 року № 420805202 державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 здійснена 28.03.2025 року. Право власності набуто на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-5871, виданого 24.12.2002 Першою артемівською державною нотаріальною конторою. Також у витязі з Державного реєстру речових прав зазначено, що оригінал свідоцтва про право на спадщину № 2-5871, виданого 24.12.2002 року втрачено.

Як вбачається з інформаційної довідки від 21.06.2024 року № 383902317 в реєстрі прав власності на нерухоме майно містяться відомості щодо зареєстрованого права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ,а саме: 1/4 частина квартири належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-5871, виданого 24.12.2002 Першою артемівською державною нотаріальною конторою; 1/4 частина квартири належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 16.10.1995 Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці; 1/2 частина квартири належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 16.10.1995 Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці.

До матеріалів справи також долучено та досліджено судом довідку Комунального підприємства «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» від 22.06.2024 року № 06/92, у якій відображено, що за обліковими даними КП «Бахмутське БТІ» станом на 31.12.2012 року право спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частини, ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини, ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини.

Позивач змінила прізвище, що підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу на підтвердження дошлюбного прізвища від 27.03.2025 року № 2, за яким позивач до укладення першого шлюбу мала прізвище « ОСОБА_7 », а після його укладення змінила прізвище на « ОСОБА_8 ». Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 15.11.2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Артемівського міського управління юстиції в Донецькій області позивач після укладення другого шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_3 , виданим 25.03.1965 року.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідним братом позивача, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 25.03.2025 № 6, в якому матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначена ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого повторно 15.08.2024 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

На підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-5871, виданого 24.12.2002 року Першою артемівською державною нотаріальною конторою позивач набула право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті своєї матері.

Іншу половину частки квартири (1/4 частина), що належала матері позивача успадкував брат позивача ОСОБА_4 , що вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 06.02.2025 № 79995082. Згідно вказаного витягу Першою бахмутською нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину від 24.12.2002 № 2-5874.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим повторно 15.08.2024 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 06.02.2025 року № 79995277 спадкодавцем зазначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а спадкоємцем ОСОБА_1 . Спадкове майно складає 3/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . На вказане майно було видано свідоцтво про право на спадщину від 16.12.2009 № 1-5832 (номер у спадковому реєстрі 48633369).

Згідно відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.09.2024 року № 42006/T-3171/10.1 документи нотаріального діловодства та архіву Першої бахмутської нотаріальної контори до правонаступника або Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо.

Згідно листа ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 10.07.2024 року вих. № 119/2.1.5-34775-24 в базі даних товариства відсутні документи, що підтверджують право власності позивача на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Комунального підприємства «БАХМУТ-ВОДА» від 02.04.2025 вих. № 41 повідомлено про неможливість надання копій документів, що підтверджують право власності позивача. Водночас зазначено, що особовий рахунок по вказаній квартирі зареєстровано як на власницю на ОСОБА_1 .

В листі Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» від 28.01.2025 вих. № 05.1.1.2/05.2-194 зазначено, що у зв`язку з інтенсивними бойовими діями у м. Бахмут припинено діяльність Артемівського УГГ АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ». Приміщення Артемівського УГГ зруйновано в результаті ракетного удару з боку рф. Документи за особовими рахунками споживачів, а також технічна документація на газифікацію житлових приміщень споживачів, встановлене газове обладнання, технічні паспорти, укладені споживачами договори постачання та розподілу природного газу, правовстановлюючі документи на житлові приміщення споживачів тощо, які додавались до укладених договорів та зберігались в Артемівському УГГ, в більш безпечні регіони не вивезено.

Статтями16,328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а ч.2 даної статті передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України) і щодо нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» № 25921/02, ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства», заява № 44277/98.

Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

У ст. 382 ЦК закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі N 911/3594/17).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі N 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі N 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16, від ЗО січня 2019 року у справі N 569/17272/15- ц, від 02 липня 2019 року у справі N 48/340, від 19 травня 2020 року у справі N 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставами для відмови в державній реєстрації прав зокрема є: подання документів, які не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Пунктом 9 частини 1статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Відповідно до ч.ч. 1, 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, у зв`язку з тим , що власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, враховуючи втрату позивачем правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право на спадщину від 16.12.2009 року № 1-5832 та неможливістю отримання дублікату зазначеного документа, тоді як позивач правомірно набула право власності на дане майно, що встановлено на підставі наданих позивачем та досліджених судом доказів, а тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 50,3 кв.м., житлову площу 35,6 кв.м.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 76, 81, 200, 206, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 177, 179, 181, 182, 190, 629, 328, 392, 655, 656 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності спадкове майно - задовольнити.

Визнати за визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 50,3 кв.м., житлову площу 35,6 кв.м.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою:АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: Бахмутська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області, юридична адреса: 84551 Донецька обл., м. Бахмут, вул. Миру, буд. 44, .

Рішення складено та підписано 14 серпня 2025 року.

Суддя: Л. І. Хомченко