Справа № 703/5702/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

В інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду її представник адвокат Пропадущий А.В. із позовом до Смілянської міської ради, в якому просить визнати право власності за ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :03:005:0195 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 820546, виданого 22 березня 2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка являється матір`ю позивачці ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер № 137, виданий 22.01.2024, позивачка успадкувала після матері житловий будинок та надвірні будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки 0, 1000 га за адресою: АДРЕСА_1 . На іншу 1/2 частину земельної ділянки свідоцтво не видавалось. В зв`язку з викладеним, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0195 площею 0, 1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

В судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, прийняти законне і обґрунтоване рішення у справі.

За ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились то фіксація судового засідання не здійснювалась.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

У відповідності з ч.1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно копії заповіту від 20 вересня 1990 року, ОСОБА_2 , належний їй будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 , заповідала своїй дочці ОСОБА_1 .

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), на момент відкриття спадщини вказаний заповіт є чинним.

Також згідно довідки Смілянської міської ради, ОСОБА_2 на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_3 та з нею проживав і був зареєстрований ОСОБА_3 , 1954 року народження.

22 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, вказавши, що спадкове майно складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальна площа якої 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 просила видати їй свідоцтво на спадщину за заповітом на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та за законом на 1/2 частку у праві власності на вказану вище земельну ділянку.

22 січня 2024 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Також, 22 січня 2024 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , на 1/2 частку земельної ділянки площею 0, 1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 із кадастровим номером :03:005:0195. В свідоцтві зазначено, що спадкоємцями цього майна є син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_2 .

Згідно інформації із Смілянської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 до Смілянської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась.

У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_3 заповіту не складав, а тому спадкування належного йому майна повинно відбуватися за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_2 у вигляді 1/2 частки земельної ділянки прийняла ОСОБА_1 , та 1/2 частку прийняв син ОСОБА_3 , оскільки проживав разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Однак свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 не отримував.

Згідно ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист.

Відповідно до п. п. 3, 6 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність.

Частина 1 статті 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частина 1 статті 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності.

У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності,вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відносини, пов`язані із виникненням прав на земельну ділянку у зв`язку із виникненням прав на будівлі і споруди, що на ній знаходяться, врегульованіст.120 ЗК України.

Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (ч.1 статті 120 ЗК України).

Відповідно до вимогч.1,4 ст.120 ЗК України (в редакції , яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/18560/16 вказано, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Такий перехід відбувається відповідно до законодавства незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки. Принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Так, судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки за цією ж адресою для будівництва та обслуговування жилого будинку. Свідоцтво про право власності на іншу 1/2 частку земельної ділянки не видавалося.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 200, 263-265, 268 ЦПК України, ст.377 ЦК України, , -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Смілянської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0195 площею 0, 1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: Ю. В. Крива