Справа № 462/4130/24
УХВАЛА

18 серпня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Боровкова Д.О.

при секретарі Свищо В.С.,

за участю заявниці (боржниці) ОСОБА_1 ,

представника заявниці Торопчина О.Д.,

стягувача ОСОБА_2 ,

приватного виконавця Ільчишин Л.В.,

представника приватного виконавця Репака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Торопчиним Олексієм Дмитровичем на неправомірні дії, постанову приватного виконавця (заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівна, стягувач ОСОБА_2 ),

встановив:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Ільчишин Л.В. від 14 липня 2025 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на майно: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м., складається з однієї кімнати та кухні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , винесену приватним виконавцем для подальшої реалізації її майна, вчинення дій з встановленням його вартості суб`єктом оціночної діяльності.

Свої вимоги мотивує тим, що 14 липня 2025 року приблизно о 15 год. 00 хв., за її відсутності та відсутності її рідних, без її згоди, без судового рішення, під приводом зняття показників споживання енергії, приватний виконавець у супроводі ще однієї особи проникли незаконно на територію вказаного будинковолодіння, для вчинення виконавчих дій, які мають наслідком арешт та відчуження єдиного житла, у якому зареєстрована її малолітня донька. В зв`язку з наведеним, просить скаргу задовольнити.

Представник приватного виконавця Ільчишин Л.В. адвокат Репак В.В. подав до суду письмові заперечення, у яких проти скарги заперечив, покликаючись на те, що приватний виконавець діяла відповідно до вимог чинного законодавства, на територію будинковолодіння не заходила. 06 березня 2025 року Центр адміністративних послуг Золочівської міської ради листом № 75 повідомив приватного виконавця, що за вказаною адресою зареєстровані боржниця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про реєстрацію дитини нічого зазначено не було. Крім цього, в рамках виконавчого провадження № 76818359 приватним виконавцем Ільчишин Л.Б. не було розпочато процедуру реалізації будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить боржниці, і тому в отриманні дозволу органу опіки та піклування на реалізацію вказаного будинку не було необхідності. В зв`язку з наведеним, просить у задоволені скарги відмовити /а.с.87-99/.

Стягувач ОСОБА_2 подав до суду письмові заперечення, у яких проти скарги заперечив, мотивуючи тим, що на його думку приватний виконавець діяла відповідно до вимог чинного законодавства, а боржниця уникає виконання судового рішення, яким на його користь з неї були стягнуті грошові кошти. В зв`язку з наведеним, просить у задоволені скарги відмовити /а.с.28-36/.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні скаргу підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять скаргу задовольнити.

Приватний виконавець Ільчишин Л.В., її представник, стягувач ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечили, дали пояснення аналогічні доводам, які викладені в їх запереченнях, просять у задоволені скарги відмовити.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до висновку, що у задоволені скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2024 року по справі № 462/4130/24 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди ухвалено: позов задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 132892 гривень заборгованості по заробітній платі; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12257 гривень 32 копійки компенсації за невикористані відпустки, без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 42600 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 гривень моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1211,20 гривень судового збору та 3000 гривень витрат на правову допомогу; в решті вимог відмовити.

20 грудня 2024 року Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 462/4130/24 на примусове виконання вищевказаного рішення суду /а.с.149 зворот/.

02 січня 2025 року приватним виконавцем Ільчишин Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 76818359, яку скеровано рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу боржниці ОСОБА_1 /а.с.139/.

Також, 02 січня 2025 року приватним виконавцем Ільчишин Л.В. винесено постанову про арешт коштів боржника та постанову про арешт майна боржника, якими накладено арешт на грошові кошти, все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 /а.с.156,157/.

05 березня 2025 року приватний виконавець Ільчишин Л.В. надіслала до Центру адміністративних послуг Золочівської міської ради вимогу № 14998, в якій просила надати вичерпний список осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.107/.

06 березня 2025 року Центр адміністративних послуг Золочівської міської ради листом № 75 повідомив приватного виконавця Ільчишин Л.В., що за вказаною адресою зареєстровані боржниця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.106 зворот/.

Приватний виконавець Ільчишин Л.В. неодноразово викликала боржницю. Так викликом від 23 січня 2025 року № 564 ОСОБА_1 було зобов`язано з`явитися до приватного виконавця на 12 год. 00 хв. 31 січня 2025 року, а також, зобов`язувалося надати достовірні відомості про доходи та майно, тощо /а.с.166/. 04 лютого 2025 року приватним виконавцем Ільчишин Л.В. був надісланий аналогічний виклик № 2268 /а.с.178/. Проте, боржниця ніяким чином на виклики не зреагувала, до приватного виконавця не з`явилася, витребуванні у неї документи не надала.

14 липня 2025 року приватним виконавцем Ільчишин Л.В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на майно: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м., складається з однієї кімнати та кухні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності боржниці ОСОБА_1 /а.с.126/.

Як убачається з пояснень приватного виконавця Ільчишин Л.В. вона особиста приїздила в с. Підлисся для того, переконатися щодо реального існування вказаного будинку, проте боржниці у будинку не було, і тому вона на територію будинковолодіння не заходила.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона фактично не проживає у будинку АДРЕСА_1 , а проживає у своїх батьків у будинку АДРЕСА_2 , який також розташований у вказаному селі.

17 липня 2025 року представник боржниці адвокат Торопчин О.Д. надіслав приватному виконавцю Ільчишин Л.В. адвокатський запит, до якого долучив свідоцтво про народження малолітньої доньки боржниці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та докази про реєстрацію дитини за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.112-116/.

З огляду на вказане, 23 липня 2025 року приватний виконавець Ільчишин Л.В. повторно надіслала до Центру адміністративних послуг Золочівської міської ради вимогу № 14998, в якій просила надати вичерпний список осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.123/.

25 липня 2025 року Центр адміністративних послуг Золочівської міської ради листом № 75 повідомив приватного виконавця Ільчишин Л.В., що за вказаною адресою зареєстровані боржниця ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому у листі зазначено, що інформацію про реєстрацію місця проживання дитини ОСОБА_4 було актуалізовано лише 18 липня 2025 року на підставі картки реєстрації особи /а.с.120 зворот/.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту скарги вбачається, що заявниця ОСОБА_1 вважає оскаржувану постанову приватного виконавця Ільчишин Л.В. від 14 липня 2025 року про опис та арешт майна (коштів) боржника протиправною з підстав того, що приватний виконавець незаконно проникла на територію будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а також, з огляду на те, що перед винесенням вказаної постанови приватний виконавець не отримала дозвіл органу опіки та піклування на реалізацію вказаного будинковолодіння, оскільки у ньому зареєстрована її малолітня донька.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Частинами 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Пунктом 26 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5 (надалі Інструкція від 02.04.2012 № 512/5), передбачено, що реалізація майна, на яке звернено стягнення (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 Закону), здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 визначено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця (пункт Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна).

У пункті 30 розділу VІІІ Інструкції від 02.04.2012 № 512/5 зазначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що в рамках виконавчого провадження № 76818359 приватним виконавцем Ільчишин Л.Б. розпочато процедуру реалізації будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме визначення його вартості та звернення приватного виконавця до організатора електронних торгів з відповідною заявкою.

При цьому, з аналізу пункту 30 розділу VIII Інструкції від 02.04.2012 № 512/5 слідує, що отримання обов`язкового дозволу органів опіки та піклування для вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно необхідно виключно у разі передачі на реалізацію нерухомого майна. Проте, приватний виконавець Ільчишин Л.В. на реалізацію вказаний будинок не передавала.

Суд вважає за необхідне зауважити, що за змістом статей 447, 451 ЦПК України обов`язковими підставами визнання неправомірними рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є фактичне порушення прав сторони виконавчого провадження, а не лише саме по собі недотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на вказане, а також ураховуючи, що оскаржуваною постановою приватного виконавця Ільчишин Л.В. від 14 липня 2025 року ніяким чином не було обмежено право боржниці та її малолітньої доньки на користування житловим будинком, який на реалізацію так і не був переданий, суд, взявши до уваги, що в приватного виконавця була чітка інформація на день винесення постанови, що у вказаному будинку діти не зареєстровані, приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що у приватного виконавця виник обов`язок отримати попередній дозвіл органів опіки та піклування перед винесення вказаної постанови.

Не заслуговують на увагу посилання боржниці ОСОБА_1 та її представника на те, що дії приватного виконавця Ільчишин Л.В. є неправомірними, оскільки огляд будинку проводився без участі та дозволу боржниці, а приватний виконавець проникла на територію будинковолодіння незаконно, з огляду на таке.

Чинне законодавство не містять імперативної заборони проведення опису та арешту майна, виявленого приватним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення, без участі, у даному випадку, боржниці.

Також, ОСОБА_1 та її представник не надали суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що приватний виконавець Ільчишин Л.В. заходила (проникала) у середину будинку АДРЕСА_1 та на територію вказаного будинковолодіння. Суд критично оцінює письмові пояснення ОСОБА_5 від 26 серпня 2025 року /а.с.73/, відібрані у неї представником боржниці - адвокатом Торопчиним О.Д., про те, що приватний виконавець Ільчишин Л.В. шляхом ведення її в оману проникла до будинку, оскільки ОСОБА_5 у судовому засіданні не допитувалася, не попереджались про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду, а ОСОБА_1 та її представник взагалі не заявляли клопотання про допит судом ОСОБА_5 у якості свідка.

Таким чином, судом встановлена правомірність дій приватного виконавця, а відтак дії останньої не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань заявниці ОСОБА_1 .

Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи наведене, суд, не виходячи за межі доводів та вимог скарги заявника, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволені скарги слід відмовити, оскільки будь-яких доказів, які б вказували на порушення приватним виконавцем чинного законодавства, прав боржниця як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Щодо розподілу судових витрат у справі, то суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Як убачається з матеріалів справи, правничу допомогу приватному виконавцю Ільчишин Л.В. в суді надавав адвокат Репак В.В.

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката Репака В.В. надано: копію укладеного з приватним виконавцем договору про надання правничої допомоги № 27 від 30 липня 2025 року, ордера на надання правничої допомоги, акту прийому-передачі наданих послуг від 12 серпня 2025 року, рахунку №с 2 на правничі послуги, відповідно до яких вартість витрат на правничу допомогу, за складання і подання заперечення на скаргу та аналізу судової практики, склала 13000,00 грн /а.с.216-220/.

Надання приватному виконавцю Ільчишин Л.В. правничої допомоги в суді адвокатом Репаком В.В. підтверджується матеріалами справи, і тому приватний виконавець має право на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Так, суд вважає, що аналіз адвокатом практики Верховного Суду не може вважатися наданням правничої допомоги клієнту.

Дана справа не є складною, надання правничої допомоги приватному виконавцю Ільчишин Л.В. не потребувало вивчення великої кількості документів та нормативно-правових актів. По суті надання правничої допомоги приватному виконавцю адвокатом Репаком В.В. полягало у складанні та поданні заперечень на скаргу, в якому викладена позиція щодо законності та обґрунтованості дій та рішень приватного виконавця, а також, участь у одному судовому засіданні.

Враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, а також вимоги співмірності та розумності, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Ільчишин Л.В. підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Керуючись статтями 449,451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Торопчиним Олексієм Дмитровичем на неправомірні дії, постанову приватного виконавця (заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівна, стягувач ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівни 6000 гривень 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Заявниця (боржниця): ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області: Ільчишин Любов Володимирівна (місце знаходження: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст ухвали суду складаний 25 серпня 2025 року.

Суддя:

Оригінал ухвали.