Справа № 522/4009/22
Провадження № 2/522/1706/25
УХВАЛА

26 серпня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання - Радової Д.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Костинюка Ю.Д. про відвід судді Чорнухи Ю.В. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання договору дарування недійсним.

У судове засідання 26.08.2025 прибули представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Костинюк Ю.Д., відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача - адвокат Колісник А.І., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 .

У судовому засіданні 26.08.2025 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Костинюк Ю.Д. вдруге за судове засідання заявив відвід судді Чорнусі Ю.В.

Заява представника позивача про відвід судді обґрунтована тим, що він вважає суддю упередженою з тієї підстави, що представник позивача не згодний з мотивуванням суду відхилення заперечень представника позивача щодо дій головуючого, а також з тієї підстави, що представник позивача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, перебуваючи у залі судового засідання, надають пояснення стоячи, а відповідач та представник відповідача, беручи участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, надають пояснення сидячи.

Представник відповідача та відповідач проти задоволення заяви про відвід заперечували, зазначили, що вважають її необґрунтованою.

Розглянувши заяву представника позивача, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч. 11 ст. 33 ЦПК України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Підстави для відводу зазначені у статтях 36, 37 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (ч. 2-3 ст. 36 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Зі змісту наведених норм вбачається, що для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості або об`єктивності. При цьому, сама по собі незгода сторони з процесуальним рішенням судді не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 2 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

У постанові Верховного Суду від 15.07.2019 у справі № 9901/116/19, наведена правова позиція, згідно якої не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами. Тобто відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Аналіз заяви представника позивача - адвоката Костинюка Ю.Д. свідчить, що підставою для відводу є його незгода із прийнятим суддею Чорнухою Ю.В. процесуальним рішенням щодо відхилення заперечень на дії головуючого, а також із небажанням представника позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконувати вимоги ч. 1 ст. 216 ЦПК України, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦПК України учасники судового процесу та інші особи, присутні в залі судового засідання, звертаються до суду та один до одного, надають пояснення, показання, висновки, консультації тощо стоячи.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф (ч. 1 ст. 144 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд у постанові від 10.09.2018 у справі № 920/739/17 зазначив: «відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.»

У постанові від 12.10.2022 у справі № 345/2935/21 Верховний Суд зазначив: «на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

При цьому наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.»

Верховний Суд виходить з того, що відвід є завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальним рішенням судді (постанова Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 760/4478/13-ц).

Суд вважає, що дії представник позивача, який усвідомлюючи вимоги ст. 36 ЦПК України, двічі впродовж судового засідання 26.08.2025 та неодноразово впродовж розгляду справи заявив відводи судді, без будь-яких доказів, ґрунтуючись на власних припущеннях та зазначаючи підставою для відводу незгоду з процесуальними рішеннями судді, а також незгоду з необхідністю присутнім у судовому засіданні виконувати вимоги ч. 1 ст. 216 ЦПК України, свідчать про зловживання представником позивача процесуальними правами, яке призводить до необґрунтованого затягування розгляду справи.

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Смірнова проти України» рішення від 08 листопада 2005 року, справа «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. Fгапсе, рішення від 27 квітня 2000 року). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (справа «Красношапка проти України» рішення від 30 листопада 2006 року).

Суд неодноразово роз`яснював учасникам справи вимоги цивільного процесуального законодавства щодо недопущення зловживання процесуальними правами, кожного судового засідання учасникам справи роз`яснюються їх права та обов`язки.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та викладені обставини, суд вважає за необхідне залишити заяву про відвід без розгляду та застосувати до представника позивача - Костинюка Ю.Д. заходи процесуального примусу у виді штрафу у сумі 0,3 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 36, 39-40, 44, 143-144, 148, 258-261, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Костинюка Ю.Д. про відвід судді Чорнухи Ю.В. у цивільній справі № 522/4009/22 (провадження № 2/522/1706/25) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання договору дарування недійсним - залишити без розгляду.

Застосувати до представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Костинюк Юрія Дмитровича, заходи процесуального примусу у виді штрафу.

Стягнути з Костинюка Юрія Дмитровича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) штраф у сумі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 гривень (дев`ятсот вісім гривень 40 коп.) в дохід Державного бюджету України.

Ухвала в частині стягнення штрафу в порядку процесуального примусу може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Повний текст ухвали суду складений 29.08.2025.

Суддя Юлія ЧОРНУХА