Провадження №2/523/6673/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2025 р. м. Одеса

Суддя Пересипського районного суду м. Одеси Кисельов В.К., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Кредитної спілки «Морське кредитне товариство» () про зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Кредитної спілки «Морське кредитне товариство» () про зняття арешту. В обґрунтування позовної заяви позивачка посилається на те, що в провадження Приморського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом Кредитної спілки «Морське кредитне товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В процесі розгляду даної справи ухвалою суду від 19.05.2005р. суддею Приморського районного суду м.Одеси Турецькою І.О. було винесено ухвалу, відповідної до якої був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_2 . Позивачка стверджує, що заборгованість була погашена, але арешт не був знятий, тому просить ухвалити рішення яким скасувати арешт.

Розглянувши матеріали позову, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: 1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З поданих матеріалів убачається, що на квартиру АДРЕСА_2 , що належить позивачці був накладений ухвалою суду Приморського районного суду м.Одеси від 19.05.2005р. в межах розгляду цивільної справи 2-6850/05 за позовом Кредитної спілки «Морське кредитне товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до пп. 4 п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).

З доданих матеріалів справи убачається, що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.08.2025р. заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову було повернуто.

Однак вищевказана ухвала суду не є перешкодою для повторного звернення до суду.

Отже в даному випадку ЦПК України передбачений порядок скасування заходів забезпечення позову, тобто виключно за ст. 158 ЦПК України, а не в порядку позовного провадження.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що ухвалою суду Господарського суду Одеської області від 10.02.2011р. у справі №17-2/17-444/2011 відкрито провадження про банкрутство Кредитної спілки «Морське кредитне товариство» ().

Згідно п. 8 ч. 1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII.

Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог. Такий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 15.05.2019 у справі № 289/2217/17 (провадження № 14-178цс19); від 12.06.2019 у справі № 289/233/18 (провадження № 14-171цс19); від 19.06.2019 у справі № 289/718/18 (провадження № 14-126цс19); від 19.06.2019 у справі № 289/2210/17 (провадження № 14-129цс19); від 03.07.2019 у справі № 289/2204/17 (провадження № 14- 246цс19).

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника (частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства).

Частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги щодо майна боржника. Виключень з цього правила не передбачено.

Таким чином, розгляд усіх спорів, які визначені ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, щодо боржника у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та в межах такої справи.

Зазначену вище правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19), від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17 (провадження № 12-160гс19).

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент звернення позивача до суду, розгляд усіх спорів, стороною в яких є боржник, відносно якого порушено справу про банкрутство, повинен відбуватися виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17 (провадження № 12-160гс19), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19), постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18, від 02 жовтня 2019 у справі № 910/9535/18, від 21 листопада 2019 року у справі № 925/1205/15, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року у справі № 161/18582/17, від 24 лютого 2021 року у справі № 712/701/19, від 28 квітня 2021 року № 428/2376/20.

Таким чином, слід відмовити у відкритті провадження у справі, а також повернути сплачений судовий збір.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Кредитної спілки «Морське кредитне товариство» () про зняття арешту.

2. Роз`яснити позивачу про право звернення із заявою про скасування заходів забезпечення позову до Приморського районного суду м.Одеси, які були накладені ухвалою суду Приморського районного суду м.Одеси від 19.05.2005р. в межах розгляду цивільної справи 2-6850/05 за позовом Кредитної спілки «Морське кредитне товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

3. Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області () повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок, який було сплачено 19.08.2025р. за номером квитанції № 1808.1350, Банк АТ «ПУМБ»,МФО 334851, (*;;14282829;22030101;766;Судовий збір, за позовом ОСОБА_2 , Пересипський районний суд міста Одеси;22030101)

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складений та підписаний 22.08.2025.

Суддя В.К. Кисельов