Номер провадження: 22-ц/813/5814/25
Справа № 504/883/22
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів Назарової М.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

позивач - військової частини НОМЕР_1

представник позивача Абросимов Іван Сергійович

відповідач - ОСОБА_1

представник відповідача Юров Віталій Анатолійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Абросимова Івана Сергійовича, який діє в інтересах військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Доброславського районного суду Одеської області від 14 травня 2025 року, ухвалену у складі судді Вінської Н.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі,-

установив:

Короткий зміст позовних вимог.

В квітні 2022 року представник військової частини НОМЕР_1 Абросимов Іван Сергійович звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідач у період з 05.01.2017 року по 09.09.2019 року перебував на посаді командира групи матеріального забезпечення, відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) №191 від 09.09.2019 року відповідача звільнено у запас.

Згідно з аудиторським звітом «Про результати внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2017 року по 31.08.2020 року» проведеного Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту виявлене порушення стосовно переплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 398 516,57грн., з яких командиром групи матеріального забезпечення ОСОБА_1 завдано шкоди на суму 1725087,93 грн., яка складається з суми нестачі в розмірі 162941,58 грн. та 9646,35 грн. завданих збитків державі внаслідок не позбавлення військовослужбовців премій за невихід на службу без поважних причин, за самовільне залишення військової частини або місця служби.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.08.2023 року позов військової частини НОМЕР_1 - задоволено в повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 162 941,58 грн. залишку нестачі по автомобільній службі, стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 9 646,58грн. суму переплати грошового забезпечення військовослужбовцям, стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 2 588,82грн..

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду ОСОБА_1 через представника подав заяву про його перегляд.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 14 травня 2025 року заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.08.2023 скасовано та провадження у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої державі закрито.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що приймаючи рішення у справі суд не звернув увагу на те, що спір має публічно-правовий характер, оскільки пов`язаний з проходженням публічної служби. Спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, є адміністративно-правовими, тож справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить судскасувати ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.05.2025, а заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.08.2023 залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що представником відповідача заяву про перегляд заочного рішення було подано тільки 21.09.2023, тобто з пропуском місячного строку.

Після прийняття належно оформленої заяви від 27.09.2023 про перегляд заочного рішення, вона була розглянута тільки 14.05.2025, що є грубим порушенням норм процесуального права.

Скасуванню заочного рішення суду слугувало неправильне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильне їх дослідження та поверхнева оцінка доданих до позовної заяви документів, зокрема, двох службових розслідувань та доданих до них документів, на яких і базувались позовні вимоги військової частини НОМЕР_1

Матеріальна шкода була завдана відповідачем під час дії норм Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243, яка втратила чинність тільки 31.10.2019.

Приписами пункту 31 Постанови було передбачено, що у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди і тому ця справа підлягає розгляду саме за правилами цивільного судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства України.

Позиція учасників справи.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване судове рішення без змін.

В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції було прийнято законну та належним чином обґрунтовану ухвалу.

Щодо явки сторін.

В судове засідання зявився представник відповідача, позивач належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення не надходило що не перешкоджає апеляційному перегляду.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Судом першої інстанції закриваючи провадження по справі зазначено, що приймаючи рішення у справі суд не звернув увагу на те, що спір має публічно-правовий характер, оскільки пов`язаний з проходженням публічної служби. Спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, є адміністративно-правовими, тож справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

На підставі ч.1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, за правилами якого розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (частина перша статті 19 КАС України).

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України зазначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частинами першої, четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Наведені норми права прямо передбачають, що військова служба є публічною службою.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди /збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України.

У справі, що розглядається, позов пред`явлено військовою частиною НОМЕР_1 до фізичної особи - військовослужбовця про стягнення майнової шкоди, виявленої при звільненні його зі служби.

Звертаючись з відповідним позовом, позивач посилався на те, що аудиторським звітом «Про результати внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2017 року по 31.08.2020 року» проведеного Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту виявлене порушення стосовно переплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 398 516,57грн., з яких командиром групи матеріального забезпечення ОСОБА_1 завдано шкоди на суму 1725087,93 грн., яка складається з суми нестачі в розмірі 162941,58 грн. та 9646,35 грн. завданих збитків державі внаслідок не позбавлення військовослужбовців премій за невихід на службу без поважних причин, за самовільне залишення військової частини або місця служби.

Спір між сторонами виник з приводу проходження відповідачем військової служби, під час якого, на думку позивача, неналежне виконання відповідачем своїх службових обов`язків призвело до фінансових втрат.

З урахуванням зазначеного слід дійти висновку, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби.

Отже, спірні правовідносини підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.

Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц, від 13 лютого 2019 року у справі №636/93/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18, постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 750/12198/18, провадження № 61-11366св19, від 15 квітня 2020 року у справі № 695/1446/17, провадження № 61-672св19, від 23 квітня 2020 року у справі № 638/11953/17, провадження № 61-48170св18, від 18 травня 2020 року у справі № 321/216/18, провадження № 61-17040ск19, від 22 грудня 2022 року у справі № 577/2551/18, провадження № 61-22671св19.

В апеляційній скарзі представник військової частини НОМЕР_1 зазначає, що заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області по справі №504/883/22 ухвалене 10.08.2023, а заяву про перегляд подано нібито 21.09.2023.

Разом з тим, дане твердження не відповідає дійсності, адже заяву про перегляд заочного рішення було направлено 11.09.2023 за трек-номером Укрпошта 131, тобто, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 124 ЦПК України подано в строк, встановлений чинним законодавством.

Тому, суд вірно прийняв заяву про перегляд заочного рішення до розгляду та виніс в подальшому законну та обґрунтовану ухвалу про закриття провадження по справі.

Щодо доводів апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 про необхідність розгляду справи за правилами цивільного судочинства, колегія суддів зазначає наступне.

В ухвалі, що оскаржується, суд детально дослідив правовідносини, що склались між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , правильно зазначив, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із проходження публічної служби.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/ посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Таким чином, цей спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної (публічної) служби.

Тобто, суд правильно оцінив всі фактичні обставини справи та закрив провадження по справі.

Таким чином, питання, що виникають під час проходження військової служби, в тому числі і порядок та підстави притягнення до матеріальної відповідальності повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства, що підтверджується сталою судовою практикою Верховного Суду починаючи з 2018 року, а тому твердження представника військової частини НОМЕР_1 не можуть братись до уваги.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Абросимова Івана Сергійовича, який діє в інтересах військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Доброславського районного суду Одеської області від 14 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

В.А. Коновалова