Справа № 456/1391/25
Провадження № 2/456/1005/2025
РІШЕННЯ

іменем України

14 серпня 2025 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Коцур А.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Пилипів О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник 1» про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача). Представник позивача адвокат Антонів Н.С. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник 1» № 2 про звільнення ОСОБА_1 з роботи; поновити ОСОБА_1 на роботі директором Дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник 1» із внесенням відповідного запису до трудової книжки; стягнути з Дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник 1» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів; судові витрати покласти на Дочірнє підприємство «Комунальник Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник 1». В обґрунтування позову зазначає, що 13.07.2020 ОСОБА_1 була прийнята на роботу директором ДП «Комунальник Плюс» ТОВ «Комунальник 1» на умовах безстрокового трудового договору. 03.02.2025 прийшовши на роботу позивачка зі своїм чоловіком ОСОБА_3 виявили ознаки проникнення в робоче приміщення та повідомили про це в поліцію. Як пізніше з`ясувалося, взлом замка вхідних дверей та проникнення вчинено з відома засновника відповідача. 06.02.2025 відповідач повідомив позивачку про звільнення з роботи за ст. 41 п.1 - одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівника підприємства, згідно наказу № 2 та вручив копію цього наказу. Після цього, позивачка не мала змоги потрапити на робоче місце та здійснювати трудові функції внаслідок заміни замка вхідних дверей відповідачем, а також були внесені відповідні зміни відомостей про відповідача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Поряд з тим, позивачку не було ознайомлено із жодним документом, що підтверджував би факт вчинення одноразового грубого порушення нею трудових обов`язків. Позивачка критично поставилася до врученої копію цього наказу, що був виконаний машинописним способом на аркуші паперу, однак на ньому, зокрема, всупереч Державному стандарту ДСТУ 4163-2003 Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів та ДСТУ 2732:2004 «Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять» були відсутні необхідні елементи, такі як дата, реквізити підприємства тощо. Також наказ не містив посилання як на підставу звільнення так і на норму Кодексу законів про працю України, тому лише можна припускати, що вказане «ст.41 п.1» стосується п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, оскільки схоже за змістом. В той же час, згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім цього позивачку жодним чином не було повідомлено про жодні збори, засідання, наради, комісії тощо, а саме звільнення з роботи для неї стало несподіванкою. У ст. 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України. Статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України унормовано додержання власником або уповноваженим ним органом правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, слід з`ясувати чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. У постанові Верховного суду від 06.10.2021 у справі № 305/1001/18, під порушенням трудових обов`язків розуміється невиконання чи неналежне їх виконання. До трудових обов`язків віднесені обов`язки працівника, визначені трудовим договором (контрактом), посадовою інструкцією, іншими локальним нормативним актом та законодавством про працю. Відтак зроблено висновок, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали (могли настати) внаслідок такого порушення. В оцінці того, наскільки є грубим порушення трудових обов`язків, потрібно виходити з характеру дій чи бездіяльності працівника, істотності наслідків порушення та форми вини (Постанова Верховного суду від 01.02.2018 по справі № 661/1171/16-ц). У постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 309/3460/16-ц (провадження №61-32014св18) та від 09.12.2020 у справі № 759/19492/18 (провадження № 61-19982св19) зроблено висновки про те, що важливим елементом застосування п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Під разовим порушенням потрібно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме одноразово (одну дію або бездіяльність). Також у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 466/6109/18 (провадження № 61-19125св19) зазначено, що якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, не дає підстав для звільнення керівника за п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Рішення компетентного органу власника підприємства і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення. Наведені висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.07.2019 y справі № 461/4863/16-ц (провадження № 61-20758св18), від 22.01.2020 у справі № 607/25677/18 (провадження № 61-18430св19), від 09.04.2021 у справі № 489/3510/19 (провадження № 61-17336св20). У наказі № 2 відповідача відсутнє чітке формулювання одноразового порушення трудових обов`язків позивачкою, остання заперечує вчинення нею такого порушення, і тому, зокрема з вищенаведених підстав позивачка вважає своє звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

15.04.2025 представником позивача адвокатом Антонів Н.С. подано на адресу суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що позивачка вважає заперечення відповідача безпідставними. Відповідачем з метою введення суд в оману було зазначено неправдиву інформацію про дату отримання ухвали про відкриття провадження у справі та пропустивши строк для подання відзиву не вказано поважність причин такого пропуску. У відзиві відповідач стверджує, що позивачем було укладено договори афілійованими особами в розрізі Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та, серед іншого, зазначає, що в ч. 8 ст. 42 цього Закону передбачено, що порушення посадовою особою обов`язків, передбачених частинами другою, четвертою, шостою і сьомою цієї статті є підставою для розірвання товариством договору (контракту) з такою особою без виплати компенсації. Однак порушення жодної з цих норм немає підстав вважати порушенням трудових обов`язків. У відзиві відповідач стверджує, що одноразовим грубим порушенням позивача вважає відчуження без згоди засновника (п.п. «ж» п. 6.2. Статуту відповідача) транспортних засобів, які відносилися до основних засобів вартістю 360 000 грн. (згідно з картки рахунку: 105 ДП «Комунальник Плюс за 01.01.17-30.09.24). Згідно з п.п. «ж» п.6.2. Статуту відповідача, засновник дає директору попередню згоду на укладання від імені Підприємства угод стосовно відчуження нерухомого майна, інших основних фондів Підприємства та акцій (часток, паїв) інших юридичних осіб. Різниця між основними засобами та основними фондами підприємства полягає в тому, як ці терміни використовуються в різних контекстах бухгалтерському та економічному. Так, основні засоби це термін бухгалтерії. Це матеріальні активи (будівлі обладнання тощо), яка використовуються більше року поступово зношуються (Національне положення (стандарті) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» затверджене наказом Міністерства фінансів України від зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за № 288/4509) 27.04.2000 № 92). Основні фонди це поняття, яке використовується у статистиці та економіці для аналізу виробничих потужностей підприємства. Вони охоплюють ті ж об`єкти, що й основні засоби, але підходи до оцінки можуть відрізнятися. Дане поняття використовувалось в радянській та пострадянській економічних школах, однак відсутнє в сучасному Українському чинному законодавства. Вказані поняття близькі за звучанням, однак вони не тотожні їхня відмінність полягає в цілі використання та підходах до оцінки. Отже, відповідач безпідставно зазначає, що відчуження транспортних засобів без згоди Засновника суперечить п.п. «ж» п.6.2. Статуту відповідача. Також наказ відповідача №2 про звільнення позивачки не відповідає вимогам законодавства. В наказі відсутня дата, наказ не містить посилання на норму КЗпП України, не містить ані чіткого формулювання одноразового порушення, ані конкретизації. У своїх доказах відповідач вказує про відчуження транспортних засобів на основі договорів купівлі-продажу транспортних засобів від 04.07.2024 та 17.07.2024. Згідно зі ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнених не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. На момент видання наказу про звільнення позивачки з роботи минув шестимісячний строк з моменту укладення згаданих договорів. Таким чином минув строк притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи. Поміж тим, зауважує, що відповідачем не була дотримана процедура застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, не було ані витребувано письмового пояснення від позивача, ані проінформовано про будь які зауваження засновника. Водночас, позивачка критично відноситься до поданих відповідачем доказів, які буцімто підтверджують інформування позивачки. Так, документ «Повідомлення», який датований 24.01.2025, нібито повідомляє про засідання комісії 05.02.2025 містить надпис, що позивачка відмовилась отримувати ставити відмітку про отримання. Всупереч установленій практиці про фіксацію відмови актом у присутності та підписанням не менше двох осіб, у відповідача фіксує таку обставину стороння особа ОСОБА_4 , який незрозуміло яким чином з`явився у відносинах між сторонами. При цьому, на документі «Протокол» дата засідання комісії вказана 06.02.2025, отже знову навіть припустивши наявність в позивача інформації про засідання комісії 05.02 2025, у позивачки не було можливості щось вдіяти, позаяк комісія зібралась іншого дня. Інші докази відповідача не стосуються предмету позову, були створені після звільнення Позивача з роботи, а тому аж ніяк не можуть спростовувати незаконне звільнення Позивача з роботи

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просить позов задоволити, поновити її на роботі та підтримала обставини, викладені в позовній заяві.

Представник позивача адвокат Антонів Н.С. в судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що позивачку не повідомили про причини звільнення, а лише вручили копію наказу про звільнення, сам наказ винесено з порушенням закону, позивачка не викликалася на засідання комісії, їй не надано можливості надати пояснення.

Позиція відповідача. 04.04.2025 на адресу суду надійшли заперечення директора ДП «Комунальник Плюс» ТОВ «Комунальник 1» Танчинець С.П., в який останній просить позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення з наступних підстав. Зазначає, що позивачка при оформленні договору про надання правової допомоги з адвокатом утаїла фактичні підстави звільнення її з роботи, не надала достатніх доказів, в тому числі зовсім відсутній факт грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства. Так, відповідно з повідомленням засновника товариства ОСОБА_5 від 24.01.2025 та протоколу комісії від 06 лютого 2025 року, ОСОБА_1 спільно з чоловіком ОСОБА_3 без відома засновника товариства самовільно в користь ТОВ «Комунальник 2», де засновником і директором є позивачка та ТОВ «Марк Буд», де засновником є також ОСОБА_1 використовуючи своє службове становище привласнили у свою користь автомобілі та спецтехніку. 14.02.2025 ОСОБА_1 вручено повідомлення про її звільнення з роботи, наказ про звільнення вручено ОСОБА_1 06.02.2025 та зобов`язано надати звіти про основні засоби дочірнього товариства. Дане повідомлення ОСОБА_1 не виконала, звіт про основні засоби товариства, про фінансовий стан товариства, книги наказів, установчі документи не здала і до сьогоднішнього дня. Отже в цій частині позовної заяви вимоги ОСОБА_1 надумані, необґрунтовані і безпідставні. У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що її не було своєчасно повідомлено про Збори учасників товариства з питання про її звільнення та не було кворуму для вирішення цього питання, та не було її повідомлено про жодні збори, не вимагалось у неї пояснень і ніяких пояснень ОСОБА_1 не надавала. Це чергова видумка позивача ОСОБА_1 , оскільки спростовується вищезазначеними повідомленням засновника від 24.01.2025 та протоколом засідання комісії про вчинення правопорушення ОСОБА_1 від 06.02.2025.

09.04.2025 на адресу суду представником відповідача адвокатом Пилипів О.В. подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує вимоги позивача з огляду на наступне. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник-1» являється ОСОБА_5 одноособово. Частиною шостою Статуту ДП «Комунальник Плюс» визначено органи управління підприємством. Управління підприємством здійснюють: засновник; директор. На підставі рішення засновника ТзОВ «Комунальник 1» від 06.07.2020 згідно наказу №11-К від 08.07.2020, ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків директора ДП «Комунальник Плюс». Так, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора ДП «Комунальник Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник-1», відчужила без попередньої згоди Засновника (п.п.«ж» п.6.2. Статуту) майно підприємства, яке відносилося до основних засобів підприємства, а саме транспортні засоби (сміттєвози): DAF CF 75/250 НОМЕР_1 та DAF CF 75/250 НОМЕР_2 вартістю 360 000 грн. (картка рахунку 105 бухгалтерської звітності ДП «Комунальник Плюс»). Дані транспортні засоби ОСОБА_1 перевела у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник 2» (станом на сьогодні назва товариства з обмеженою відповідальністю «Еколайфсіті»), засновником і директором якого є сама. На рахунок ДП «Комунальник Плюс» 30.08.2024 від ТзОВ «Комунальник 2» надійшли кошти, як оплата за дані транспортні засоби в сумі 30 000 грн. (картка рахунку 631). Крім того, ОСОБА_3 , чоловік позивачки, виконуючи обов`язки директора ТзОВ «Комунальник 1» перевів велику кількість транспортних засобів, спецтехніки (без попередньої згоди Засновника), які відносяться до основних засобів ТзОВ «Комунальник 1», у власність ТзОВ «Комунальник 2», засновником і директором якого являється позивачка ОСОБА_1 , незважаючи на конфлікт інтересів, вчинила правочин із заінтересованістю, завдаючи шкоди як дочірньому підприємству «Комунальник Плюс», так і засновнику ТзОВ «Комунальник 1». Довідавшись про це, засновник ОСОБА_5 зажадав письмових пояснень від ОСОБА_1 та копії укладених договорів. Ні пояснень, ні документів йому так і не було надано. 05.02.2025 на засідання комісії ОСОБА_1 не прибула. 06.02.2025 комісією в складі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 було встановлено, що використовуючи своє службове становище ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3 самовільно відчужили в свою користь (ТзОВ «Комунальник 2») велику кількість транспортних засобів. Дані обставини оформлені протоколом, який послужив підставою для прийняття засновником рішення про звільнення ОСОБА_1 . Протокольним рішенням засновника ТзОВ «Комунальник 1» від 06.02.2025, ОСОБА_1 звільнено з посади директора дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» з 06.02.2025, призначено на посаду директора дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_7 з 07.02.2025. Дане рішення відповідно до ч.4 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» було подано для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі. Стосовно викладених вище обставин, 02.04.2025 директором ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» Танчинець С.П. було надіслано на адресу позивача та суду заперечення проти позову ОСОБА_1 та долучено ряд документів, таких як протокол засідання комісії від 06.02.2025, повідомлення про призначення дати засідання комісії та ін. ОСОБА_1 звільнено з посади директора за ст. 41 п.1 КЗпП України, зокрема за вчинення нею одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства яке полягає у порушенні п.6.3.1. Статуту - не отримання попередньої згоди на відчуження майна підприємства, вчинення правочину із заінтересованістю. Даний факт був встановлений комісією та оформлений протоколом. Службове розслідування не проводилося. Раніше ОСОБА_1 до будь якого виду відповідальності на даному підприємстві не притягувалася. Остаточний розрахунок з позивачем щодо належних їй виплат при звільненні на підставі розрахунково-платіжної відомості №НЗП-000040 проведено 21.02.2025, шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок позивача. В той же час, у разі встановлення судом порушень процедури при звільненні за п.1 ст.4 КЗпП України, враховуючи зазначене вище право засновника припинити трудовий договір посадовою особою, наслідком може мати зміна формулювання підстав звільнення позивача, а не його поновлення на посаді. На підставі вищевикладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

18.04.2025 на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив представника відповідача адвоката Пилипів О.В. в якому вказано наступне. Що стосується дати отримання ухвали про відкриття провадження, то в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа, в якому міститься документ в електронному вигляді «Ухвала» від 19.03.2025 по справі №456/1391/25, на електронну адресу відповідача 25.03.2025 16:31 год. Зазначення відповідачем в своєму запереченні проти позову дати отримання ухвали 24.03.2025 являється опискою. Відтак відзив на позовну заяву подано 09.04.2025 в межах п`ятнадцятиденного строку. Стосовно строків застосування дисциплінарного стягнення. ОСОБА_3 чоловік позивачки, з 21.09.2020 виконував обов`язки директора ТОВ «Комунальник 1». 14 січня 2025 року ОСОБА_3 подав на ім`я засновника товариства заяву про звільнення з роботи за угодою сторін з 15.01.2025. Так як на території товариства була відсутня велика кількість спецтехніки, засновник ОСОБА_5 зазначив про обов`язок скласти акт про передачу основних засобів товариства, документації товариства, передати печатки та штампи. ОСОБА_3 відмовився надати облікові документи ТОВ «Комунальник 1» електронні ключі, заблокував програми бухгалтерської звітності. При цьому усно зазначив, що транспортні засоби та спецтехніка ним продані. Засновник ОСОБА_5 змушений був відновлювати програми, звертатися для отримання інформації про транспортні засоби в Територіальний сервісний центр МВС №4645, Держпродспоживслужбу у Львівській області. Так він довідався про те, що практично всі транспортні засоби належні товариству відчужені, кошти на рахунок товариства від продажу транспортних засобів надійшли по заниженій вартості, а за деякі взагалі не надійшли. Щодо транспортних засобів, які перебували на балансі ДП «Комунальник Плюс», то згідно з договору купівлі-продажу транспортного засобу №№8292/24/1/003107 RIL 22.08.2024 ТОВ «ФЕСТ БРОК», яке діє на підставі договору комісії N8292/24/1/003107 від 21.08.2024 укладеного з ДП «Комунальник Плюс» продало транспортний засіб DAF CF 75/250, д.н.з. НОМЕР_3 , а ТОВ «Комунальник 2», в особі ОСОБА_1 , придбало даний транспортний засіб. 24.01.2025 засновник ДП «Комунальник Плюс» ТОВ «Комунальник 1» в особі Іськіва А.В. письмово повідомив ОСОБА_1 про те, що він довідався про її участь у відчуженні автотранспорту, який є власністю ТОВ «Комунальник 1-го ДП «Комунальник Плюс» та запросив на засідання комісії 05.02.2025 в офіс ТОВ «Комунальник 1» за адресою: вул. Нижанківського, 50, м.Стрий. ОСОБА_1 відмовилась розписатися про ознайомлення з повідомленням, на засідання комісії 05.02.2025 не з`явилась, жодної звітності чи письмових пояснень не надала. Будучи ще директором ДП «Комунальник Плюс» ОСОБА_1 припинила виходити на роботу та виконувати свої обов`язки з 04.02.2025. Відтак 06.02.2025 комісією в складі ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 було складено протокол про те, що використовуючи своє службове становище, ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3 самовільно відчужили в свою користь (ТзОВ «Комунальник 2») велику кількість транспортних засобів. Протокольним рішенням засновника ТОВ «Комунальник 1» від 06.02.2025, ОСОБА_1 звільнено з посади директора підприємства «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» з 06.02.2025, призначено на посаду директора дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» ТОВ «Комунальник 1» ОСОБА_7 з 07.02.2025. Таким чином, до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення протягом місяця з дня виявлення відчуження нею майна ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» (з 15.01.2025) та не пізніше шести місяців з дня укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу DAF CF 75/250, д.н.з. НОМЕР_4 - 22.08.2024. Згідно з п.п. «ж» п.6.2 Статуту ДП «Комунальник Плюс» ТОВ «Комунальник 1» засновник дає директору попередню згоду на укладення від імені підприємства угод стосовно відчуження нерухомого майна, інших основних фондів підприємства. Основні фонди не засоби праці, які беруть участь у багатьох циклах виробничого процесу та переносять власну вартість на вартість готової продукції частинами у вигляді амортизаційних відрахувань в ході їх технологічного використання та зношення. У бухгалтерському обліку основні фонди називають основними засобами. Відтак транспортні засоби являються складовою основних фондів підприємства, і на їх відчуження необхідна згода Засновника у вигляді рішення. У відповіді на відзив Позивач зазначає, що відповідачем порушено право на працю. В той же час ОСОБА_1 являється засновником та директором ТзОВ «Еколайфсіті» (раніше «Комунальник 2»). Разом з своїм чоловіком ОСОБА_3 , який виконував обов`язки директора ТОВ «Комунальних 1», позивач перевела майже всі транспортні засоби ТОВ «Комунальних 1», у власність належного їй ТОВ «Комунальник 2», тим самим позбавила ТОВ «Комунальник 1» можливості здійснювати свою діяльність. Через невиконання ТОВ «Комунальник 1» договорів підряду щодо капітального ремонту дорожнього покриття в м. Дрогобич, яка мали бути виконані до кінця 2024 року, Департаментом міського господарства Дрогобицької міської ради подано декілька позовів, які перебувають на розгляді Господарського суду Львівської області, про стягнення штрафних санкцій на загальну суму 1 882 488,21 грн. Списання балансової вартості транспортних засобів DAF CF 75/250 BC 8596 ER та DAF CF 75/250 BC 7579 FВ відбулось перед укладенням договорів купівлі-продажу, та свідчить про намір зменшити суму податків при продажу, так як на той час не було вимоги про надання довідки про ринкову вартість транспортного засобу. Перерахунок коштів на рахунок ДП «Комунальник Плюс» за продаж транспортних засобів в сумі 30 000,00 грн. не спростовує вчинення ОСОБА_1 правочину із заінтересованістю (ч.1 ст.45 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю») та порушення Статуту. Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх у справі фактичних обставин, які можуть бути встановленні судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №154/3029/14-ц, провадження № 14-43цс22). З урахуванням всіх обставин справи просить відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

Представник відповідача адвокат Пилипів О.В. в судовому засіданні просить в задоволені позову відмовити з підстав наведених у процесуальних документах, які були подані до суду.

Показання свідків.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що позивачка була директором ДП «Комунальник Плюс» ТОВ «Комунальник 1», засновником якого є він. Йому стало відомо, що ОСОБА_1 відчужила техніку підприємства без його згоди, у зв`язку з чим вона була звільнена. Він підписував наказ №2 про її звільнення. Цей наказ виданий 06.02.2025, позивачку звільнено з 07.02.2025 та призначено нового директора. В наказ не було внесено дату через поспіх, однак було внесено правки. Також ОСОБА_1 було повідомлено про комісію, ОСОБА_4 механік ТОВ «Комунальник1» мав вручити повідомлення позивачці, але чи було вручено повідомлення йому невідомо. Про відчуження техніки він дізнався від бухгалтера ТОВ «Комунальник 1» ОСОБА_6 в січні 2025 року.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що до 28.02.2025 він працював бухгалтером ТОВ «Комунальник 1» та підписував протокол про відчуження техніки ОСОБА_1 05.02.2025 від засновника було повідомлення, що буде засідання комісії, ОСОБА_1 на засіданні комісії не було. На засіданні він підтвердив ті факти, які він почув виключно зі слів засновника.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засідання повідомив, що був прийнятий на роботу директором ДП «Комунальник Плюс» 07.02.2025. Запис про реєстрацію він робив в державного реєстратора особисто. Фактично він працював в м. Трускавець, а в м. Стрий бував один раз на місяць. В м. Трускавець до нього приїхав ОСОБА_4 , привіз документи і попросив негайно підписати, на нього чинився психологічний тиск.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив, що 10.01.2025 він прийшов на роботу в ТОВ «Комунальник 1» як механік і дізнався про відсутність транспортних засобів, які належали ДП «Комунальник Плюс» ТОВ «Комунальник 1». Головний бухгалтер ОСОБА_6 повідомив, що їх відчужили, а засновник ОСОБА_5 повідомив, що згоди на відчуження не давав. Головний бухгалтер надав йому договори і вони із ОСОБА_5 почали розбиратися, після чого останні вирішив зібрати комісію. Він мав вручити повідомлення про комісію ОСОБА_1 , але вона сказала йому, що їй це не потрібно. Комісія була призначена на 05.02.2025, однак ОСОБА_1 на комісію не з`явилася. На комісії велося лише обговорення, документи не оглядалися. Він договори про відчуження не читав.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку сторін та їх представнтиків, показання свідків та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Відповідно до копії наказу №2 ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1», звільнено з роботи з 06 лютого 2025 року директора ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» Пак Соломію Василівну за ст. 41 п.1 одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівника підприємства. Підстава: розпорядження засновника ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_9 /а.с.9/.

З копії адвокатського запиту адвоката Антонів Н.С. від 13.02.2025 №25-1 вбачається, що такий адресовано ОСОБА_5 засновнику ТзОВ «Комунальник 1», в якому висловлено вимогу надати наступні документи: 1. щодо встановлення факту одноразового грубого порушення директором ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків; 2. щодо проведення внутрішнього розслідування по факту одноразового грубого порушення директором ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків; 3. щодо прийняття рішення про звільнення з роботи директора ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 ; 4. щодо притягнення директора ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 до будь якого виду відповідальності раніше; 5. щодо проведеного остаточного розрахунку із директором ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» Пак Соломією Василівною та виплатою всіх належних сум при звільненні з роботи /а.с.10/.

З копії адвокатського запиту адвоката Антонів Н.С. від 13.02.2025 №25-2 вбачається, що такий адресовано ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1», надати наступні документи: 1. щодо встановлення факту одноразового грубого порушення директором ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків; 2. щодо проведення внутрішнього розслідування по факту одноразового грубого порушення директором ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків; 3. щодо прийняття рішення про звільнення з роботи директора ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 ; 4. щодо притягнення директора ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 до будь якого виду відповідальності раніше; 5. щодо проведеного остаточного розрахунку із директором ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» Пак Соломією Василівною та виплатою всіх належних сум при звільненні з роботи /а.с.12/.

З копії адвокатського запиту адвоката Антонів Н.С. від 13.02.2025 №25-3 вбачається, що такий адресовано ТзОВ «Комунальник 1», надати наступні документи: 1. щодо встановлення факту одноразового грубого порушення директором ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків; 2. щодо проведення внутрішного розслідування по факту одноразового грубого порушення директором ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків; 3. щодо прийняття рішення про звільнення з роботи директора ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 ; 4. щодо притягнення директора ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 до будь якого виду відповідальності раніше; 5. щодо проведеного остаточного розрахунку із директором ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 та виплатою всіх належних сум при звільненні з роботи /а.с.14/.

Відповідно до копії повідомлення засновника ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_5 вбачається, що останнім створена комісія про встановлення факту допущених порушень вчинених ОСОБА_1 і призначено дату засідання на 05.02.2025 /а.с.36/.

Відповідно до протоколу комісії в складі: голови комісії Іськів А.В., засновника ТзОВ «Комунальник 1» механіка гаражу Васьковича В.І., головного бухгалтера ОСОБА_6 від 06.02.2025 встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді директора ДП « Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1», окрім того є засновником ТзОВ « Комунальник 2» та директором даного товариства. ОСОБА_1 є засновником ТзОВ «Марк Буд» спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_3 . Використовуючи своє службове становище без відома засновника та власника майна ТзОВ «Комунальник 1» ДП «Комунальник Плюс» самовільно в користь ТзОВ «Комунальник 2», де ОСОБА_1 є засновником і директором привласнила в свою користь автомобілі. Грошові кошти про відчуження вищезазначених автомобілів на рахунок ТзОВ «Комунальник 1» та до ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» не поступали відповідно до ринкової вартості. Заборгованість ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» під керівництвом ОСОБА_1 становить орієнтовно 180 000 грн. ОСОБА_1 не здала прийомо-здаточного акту, в т.ч. установчих документів, книги наказів, основних засобів підприємства /а.с.37/.

З повідомлення засновника ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено, що з 06.02.2025 вона звільнена з посади директора ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» за ч.1 ст. 41 КЗпП України /а.с.38/.

З статуту ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1», затвердженого засновником ТзОВ «Комунальник1» ОСОБА_5 05.02.2020 вбачається, що Дочірнє підприємство «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» створене на підставі Господарського кодексу України, Закону України «Про господарські товариства», інших законодавчих актів України та даного статуту. Засновником Підприємства є Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунальник 1», що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Стрий, вул. Нижанківського. 50. Найменування підприємства: Дочірнє підприємство «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» Згідно з п.6.1 Статуту, управління підприємством здійснюють: засновник, директор /а.с.81-84/.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.04.2025 засновником ТзОВ «Комунальник 1» є ОСОБА_5 /а.с.85/.

Відповідно до наказу ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» №11-к від 08.07.2020, відповідно до рішення №2 засновника ТзОВ «Комунальник 1» від 06 липня 2020 року ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків директора ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» з 13.07.2020 з посадовим окладом згідно штатного розпису.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що станом на 04.04.2025 засновником та керівником ТзОВ «ЕКОЛАЙСІТІ» є ОСОБА_1 /а.с.92/.

З копії протокольного рішення засновника ТзОВ «Комунальник 1» від 06.02.2025 вбачається, що ОСОБА_5 прийняв наступні рішення: 1) Звільнити з посади директора ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_3 з 06.02.2025; 2) Призначити на посаду директора ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_10 з 07.02.2025; 3) Звільнити з посади директора дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 з 06.02.2025; 4) Призначити на посаду директора дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_7 з 07.02.2025 /а.с.96/.

З копії платіжної інструкції №37 від 21.02.2025 вбачається, що розмір розрахункових ОСОБА_1 становить 68 815,94 грн. /а.с.98/.

З копії договору купівлі-продажу №8292/24/1/003107 від 22.08.2024 вбачається, що продавець на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу ТОВ «Фест Брок» зобов`язується передати покупцеві ТОВ «Комунальник 2» транспортний засіб DAF CF75.250. Ціна транспортного засобу складає 15 000,00 грн. /а.с.120/.

З копії договору купівлі-продажу №779 від 04.07.2024 вбачається, що продавець на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу ТОВ «Автомобіль» зобов`язується передати покупцеві ТОВ «Комунальник 2» транспортний засіб «Renault AE 440» 2005 року випуску. Ціна транспортного засобу складає 21 500,00 грн. /а.с.121/.

З копії договору купівлі-продажу №780 від 04.07.2024 вбачається, що продавець на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу ТОВ «Автомобіль» зобов`язується передати покупцеві ТОВ «Комунальник 2» транспортний засіб «IVECO MAGIRUS» 2007 року випуску. Ціна транспортного засобу складає 23 811,67 грн. /а.с.123/.

З копії договору купівлі-продажу №781 від 04.07.2024 вбачається, що продавець на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу ТОВ «Автомобіль» зобов`язується передати покупцеві ТОВ «Комунальник 2» транспортний засіб «SEDDON ATKINSON» 2006року випуску. Ціна транспортного засобу складає 10 000,00 грн. /а.с.125/.

З копії договору купівлі-продажу №782 від 04.07.2024 вбачається, що продавець на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу ТОВ «Автомобіль» зобов`язується передати покупцеві ТОВ «Комунальник 2» транспортний засіб «MOSLEIN SKAM3» 2003 року випуску. Ціна транспортного засобу складає 10 000,00 грн. /а.с.127/.

З копії договору купівлі-продажу №898 від 17.07.2024 вбачається, що продавець на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу ТОВ «Автомобіль» зобов`язується передати покупцеві ТОВ «Комунальник 2» транспортний засіб «FRUEHAUF T34 C1NL» 1997 року випуску. Ціна транспортного засобу складає 10 000,00 грн. /а.с.129/.

Згідно з копією наказу №10 від 17.04.2025 «Про внесення змін до наказу №2 про звільнення директора ДП «Комунальник плюс» ОСОБА_1 , прийнятого відповідачем під час розгляду справи в суді, внесено зміни до наказу №2 про звільнення з роботи з 06 лютого 2025 року директора ДП «Комунальник плюс» ТзОВ «Комунальник-1» Пак Соломії Василівни, доповнено наказ, зазначивши: , дату наказу 06.02.2025, місце складання наказу м. Стрий; текст наказу викласти в такій редакції: «Звільнити з роботи з 06.02.2025 директора ДП «Комунальник плюс» ТзОВ «Комунальник-1» ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, яке полягає у відчуженні у свою користь транспортних засобів, які належать підприємству, без отримання попередньої згоди засновника». Зазначити підставу: протокольне рішення засновника ТзОВ «Комунальник 1» Іськіва А.В. від 06.02.2025.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до частини першої, сьомої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ст.2 КЗпП право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру,- включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Так, право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

До відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 29.01.2020 року у справі №759/1122/19.

Згідно з вимогами ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ч. 3, 4 ст. 149 Кодексу).

Отже, підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Таким чином, для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 21.11.2018 року у справі № 401/3301/17.

При цьому, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення за порушення, яке має ознаку одноразовості. Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали (могли настати) внаслідок такого порушення. Грубість порушення трудових обов`язків характеризуються характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 05 грудня 2018 року в справі №666/557/16-ц, від 22 серпня 2019 року в справі №309/3460/16-ц.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору зокрема за пунктом 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи незакінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із того, що наявні правові підстави для поновлення позивачки на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки звільнення відбулось з порушенням вимог трудового законодавства.

Звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, викладених у ст. ст. 147, 147-1,148,149 КЗпП України.

Статтею 41 КЗпП України передбачено одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Так, ст. 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, але у будь-якому разі не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно з п.п. «в» п.6.2 Статуту ДП «Комунальник плюс» ТзОВ «Комунальник-1» засновник призначає на посаду та приймає рішення про звільнення директора, визначення умов та укладення з ним договору (контракту).

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» №11-к від 08.07.2020, відповідно до рішення №2 засновника ТзОВ «Комунальник 1» від 06 липня 2020 року, ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків директора ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» з 13.07.2020 з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Відповідно до копії наказу №2 ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1», звільнено з роботи з 06 лютого 2025 року директора ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 за ст. 41 п.1 одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівника підприємства. Підстава: розпорядження засновника ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_9 .

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Як вбачається з копії наказу №2 ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ( яке не містить дати, реквізитів підприємства, підстави звільнення, дати виявлення порушення та покликання на норми КЗпП), підстава для звільнення позивача ОСОБА_1 - розпорядження засновника ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_9 .

Суд зауважує, що під час розгляду справи розпорядження засновника ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_9 у формі письмового документу до матеріалів справи не долучено.

Згідно з копією наказу №10 від 17.04.2025 «Про внесення змін до наказу №2 про звільнення директора ДП «Комунальник плюс» ОСОБА_1 , прийнятого відповідачем під час розгляду справи в суді, внесено зміни до наказу №2 про звільнення з роботи з 06 лютого 2025 року директора ДП «Комунальник плюс» ТзОВ «Комунальник-1» Пак Соломії Василівни, доповнено наказ, зазначивши: , дату наказу 06.02.2025, місце складання наказу м. Стрий; текст наказу викласти в такій редакції: «Звільнити з роботи з 06.02.2025 директора ДП «Комунальник плюс» ТзОВ «Комунальник-1» ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, яке полягає у відчуженні у свою користь транспортних засобів, які належать підприємству, без отримання попередньої згоди засновника». Зазначити підставу: протокольне рішення засновника ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_5 від 06.02.2025.

З наведеного вбачається, що на час звільнення позивача з роботи 06.02.2025 наказ №2 ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» не містив дати, місця складання, реквізитів підприємства, підстав звільнення та чітко сформульованого одноразового порушення, яке стало підставою звільнення керівника, часу виявлення самого проступку та обґрунтування обрання роботодавцем крайньої міри - звільнення.

Згідно з копією протокольного рішення засновника ТзОВ «Комунальник 1» від 06.02.2025, з якого вбачається, що ОСОБА_5 прийняв наступні рішення: 1) Звільнити з посади директора ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_3 з 06.02.2025; 2) Призначити на посаду директора ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_10 з 07.02.2025; 3) Звільнити з посади директора дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_1 з 06.02.2025; 4) Призначити на посаду директора дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_7 з 07.02.2025.

Відповідно до протоколу комісії в складі: голови комісії Іськів А.В., засновника ТзОВ «Комунальник 1» механіка гаражу Васьковича В.І., головного бухгалтера ОСОБА_6 від 06.02.2025, встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді директора ДП « Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1», окрім того є засновником ТзОВ « Комунальник 2» та директором даного товариства. ОСОБА_1 є засновником ТзОВ «Марк Буд» спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_3 . Використовуючи своє службове становище без відома засновника та власника майна ТзОВ «Комунальник 1» ДП «Комунальник Плюс» самовільно в користь ТзОВ «Комунальник 2», де ОСОБА_1 є засновником і директором привласнила в свою користь автомобілі. Грошові кошти про відчуження вищезазначених автомобілів на рахунок ТзОВ «Комунальник 1» та до ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» не поступали відповідно ринкової вартості. Заборгованість ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» під керівництвом ОСОБА_1 становить орієнтовно 180 000 грн. ОСОБА_1 не здала прийомо-здаточного акту, в т.ч. установчих документів, книги наказів, основних засобів підприємства.

З протоколу комісії вбачається, що на засіданні такого обговорювалося питання відчуження транспортних засобів позивачем у справі ОСОБА_1 , з відомостей протоколу, на свою користь, однак протокол не містить жодної інформації про те, коли саме і які транспортні засоби були відчужені позивачем ОСОБА_1 та якими документами це підтверджується, тобто коли саме було вчинено порушення трудових обов`язків, коли саме даний факт було виявлено, що унеможливлює обрахунок 6-місячного строку притягнення до відповідальності.

Суд зауважує про непослідовну позицію сторони відповідача, на яку покладено обов`язок довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю, згідно з якою представник відповідача у процесуальних документах не могла чітко зазначити про те, які саме транспортні засоби і коли саме були відчужені, і якими документами підтверджується даний факт.

Лише перед завершенням стадії з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, такі документи було надано стороною позивача, що свідчить про те, що засновник на час прийняття оспорюваного наказу та проведення зборів не володів офіційною інформацією про те, хто саме і коли, та які саме транспортні засоби відчужив.

Також суд звертає увагу, що в наказі №10 від 17.04.2025 «Про внесення змін до наказу №2 про звільнення директора ДП «Комунальник плюс» ОСОБА_1 » вказано лише про «вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, яке полягає у відчуженні у свою користь транспортних засобів, які належать підприємству, без отримання попередньої згоди засновника», однак не вказано коли саме і які саме відчужено транспортні засоби, так коли даний факт встановлено.

У п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992р. роз`яснено, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Разом з цим, ні протокол зборів акціонерів товариства, ні наказ про звільнення позивача не містять інформації, за яке саме одноразове грубе порушення трудових обов`язків була звільнена позивач.

Суд також звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач ОСОБА_1 була повідомлена належним чином про засідання комісії 06.02.2025 та питання, які розглядатимуться. Суд звертає увагу, що позивач була позбавлена можливості надати пояснення по суті інкримінованого їй порушення. Копія повідомлення засновника ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_5 про те, що останнім створена комісія про встановлення факту допущених порушень вчинених ОСОБА_1 і призначено дату засідання на 05.02.2025, у якому міститься застереження ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 відмовилася від його отримання не є належним доказом повідомлення ОСОБА_1 про засідання комісії в розумінні закону. Тим паче, як встановлено під час розгляду справи, засідання комісії відбувалося 06.02.2025, що викликає обгрунтовані сумніви у законності вказаного документа.

Суд зауважує, що звільнення на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, передбачених ст. ст. 148, 149 КЗпП України.

Суд вважає, що внесення змін до оскаржуваного наказу протягом спливу значного періоду, коли позивач вже не перебувала з відповідачем у трудових відносинах, порушило право позивача на захист, оскільки відбулося поза строками, встановленими статтею 148 КЗпП України. При цьому, всупереч п.1 ст.149 КЗпП України, у позивача не відбиралось пояснення по суті допущеного порушення.

В постанові Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі № 505/1452/19 вказано, що за своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків, яке може бути зафіксоване і в інших актах.

Так, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Грубість порушення трудових обов`язків визначається характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, передбачених статтями 148, 149 КЗпП України.

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення працівника за порушення, яке має ознаки одноразовості. Так, і рішення компетентного органу власника підприємства, і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення.

За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі 461/4863/16-ц (провадження № 61-20758св18) та у постанові від 02 лютого 2023 року у справі №505/1452/19 (провадження №61-7382св22).

Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне "керування" роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 305/1001/18 (провадження № 61-3286св21).

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41КЗпП України є звільнення саме керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 686/29270/19 (провадження № 61-1964св21).

Суд звертає увагу, що в наказі про звільнення позивача, протоколі комісії та протокольному рішенні засновника відсутні будь які відомості про те, які саме транспортні засоби всупереч наданим повноваженням відчужила позивач, та коли саме відбулося таке відчуження, а тому суд позбавлений можливості встановити, чи мало місце порушення трудових обов`язків позивачем, які можна розцінити як одноразове грубе порушення.

Так у процесуальних документах, поданих стороною відповідача на адресу суду вказувалося близько 15 транспортних засобів, у відзиві на позовну заяву -1, а в судовому засіданні представник відповідача ствердила про 2 транспортні засоби, які були відчужені позивачем без згоди засновника.

Суд вважає, що відсутність в наказі про звільнення позивача, протоколі комісії та протокольному рішенні засновника відомостей про дату укладення правочинів та ідентифікаційних ознак транспортних засобів унеможливлює оцінку законності вчинення позивачем вказаних дій, адже на момент звільнення позивача, відповідач такою інформацією не володів, в документах не зазначив, що підтверджується частковим отриманням таких відомостей стороною відповідача вже під час розгляду справи в суді.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України здійснено відповідачем без достатніх на те підстав, достатніх та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки позивача, правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи відповідачем не доведена, тому вимоги позивача підлягають задоволенню, оспорюваний наказ скасуванню, а позивача має бути поновлено на роботі.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

КЦС ВС також зауважив, що вимушений прогул відбувається виключно з вини роботодавця, який незаконно звільнив працівника. Тому за цей час працівник має безумовне право отримати заробітну плату, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. (постанова КЦС ВС від 03 серпня 2023 року у справі № 683/1256/22 (провадження № 61-4759св23)).

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи зі змісту частини першої статті 235 КЗпП України оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення іншою особою вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Системний аналіз та тлумачення положень статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції.

При цьому, причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором, неправильне формулювання причини звільнення у трудовій книжці чи затримка видачі з вини роботодавця трудової книжки, що перешкоджає працівникові реалізувати своє право на працю в іншого роботодавця.

Аналіз положень КЗпП України дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника.

Вказані висновки свідчать про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, у трудовому праві існує підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.

Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до наказу засновника ТзОВ «Комунальник 1» ОСОБА_5 №2, позивача було звільнено з 06.02.2025.

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу третього пункту 2 вказаного вище Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Отже, останніми двома місяцями роботи, які передували звільненню є грудень 2024 року - січень 2025 року.

В період з 07.02.2025 по 14.08.2025 кількість робочих днів за час вимушеного прогулу становила 135 днів.

Розмір заробітної плати позивача в грудні 2024 року становив 18 312,56 грн., у січні 2025 року 18 769,29 грн., а робочі дні грудня 2024 року та січні 2025 року 45 днів.

Таким чином, середня заробітня плата за час вимушеного прогулу з 07.02.2025 по день ухвалення рішення суду становить 111 245,40 грн., яку слід стягнути з відповідача ДП «Комунальник Плюс» ТзОВ «Комунальник 1» на користь ОСОБА_1 .

Судові витрати.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 3 633, 60 грн. (позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу 1211,20 грн., позовна вимога про поновлення на роботі 1211,20 грн., позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 1211,20 грн.).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 206, 259, 264, 265, 268 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник 1» №2 від 06 лютого 2025 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на роботі директором Дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник 1» із внесенням відповідного запису до трудової книжки.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник 1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 111 245 /сто одинадцять тисяч двіста сорок п`ять/ грн. 40 коп., без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник 1» на користь держави судовий збір в розмірі 3 633 /три тисячі шістсот тридцять три/ грн. 60 коп.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі директором Дочірнього підприємства «Комунальник Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник 1» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяцьдопустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Антонів Назар Степанович, РНОКПП НОМЕР_6 , місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Шпитальна, 9;

Відповідач: Дочірнє підприємство «Комунальник Плюс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник 1», , місцезнаходження: 82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Нижанківського, 50;

Представник відповідача: адвокат Пилипів Ольга Василівна, РНОКПП НОМЕР_7 , місцезнаходження: 82402, Львівська область, м. Стрий, вул. Людкевича, 3/3.

Головуючий суддя В.Л.Бучківська