ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 732/1195/24

провадження № 61-1977св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Агропромисловий кооператив «Старосільський»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 січня 2025 року в складі колегії суддів: Онищенко О. І., Висоцької Н. В., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Агропромислового кооперативу «Старосільський» (далі - АПК «Старосільський»), у якому просив достроково розірвати договір оренди землі, укладений 16 липня 2013 року між ним і АПК «Старосільський», предметом якого є земельна ділянка, площею 4,0296 га, кадастровий номер :05:000:0238, розташована на території Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, та припинити право оренди цієї земельної ділянки, зареєстроване за АПК «Старосільський».

Свої позовні вимоги мотивував тим, що він є власником земельної ділянки площею 4,59 га (у тому числі рілля 4,03 га) на території Андріївської сільської ради для ведення сільськогосподарського виробництва.

На підставі договору оренди від 16 липня 2013 року він передав цю земельну ділянку в оренду АПК «Старосільський» строком на 15 років зі сплатою орендної плати в розмірі 3 % нормативної грошової оцінки землі.

Всупереч умовам договору оренди орендну плату за 2013-2022 роки відповідач виплачував без застосування індексів інфляції, а за 2023 рік взагалі не сплатив орендну плату.

Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою є підставою для розірвання такого договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2024 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди землі, укладений 16 липня 2013 року між ОСОБА_1 та АПК «Старосільський», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 липня 2013 року, предметом якого є земельна ділянка (рілля) загальною площею 4,0296 га, кадастровий номер: :05:000:0238, та припинено речове право - право оренди цієї земельної ділянки, яке зареєстровано у встановленому законом порядку за АПК «Старосільський».

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач систематично не сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою, тому наявні підстави для розірвання договору оренди землі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 15 січня 2025 року заочне рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2024 року скасовано й провадження у справі закрито.Роз`яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до господарської юрисдикції.

Постанова мотивована тим, що спір у цій справі належить до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство АПК «Старосільський», оскільки задоволення вимог про розірвання договору оренди землі та припинення права оренди земельної ділянки може вплинути та змінити розмір ліквідаційної маси боржника АПК «Старосільський».

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 січня 2025 року й залишити в силі заочне рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2024 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги до відповідачами є немайновими і спір не стосується питання щодо формування активу боржника, а відтак підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 10 лютого 2021 року в справі № 289/697/18, від 02 жовтня 2022 року в справі № 707/149/22, від 15 березня 2023 року в справі № 711/7709/19, від 20 березня 2023 року в справі № 201/5683/22, відповідно до яких справи про дострокове розірвання договорів оренди земельних ділянок у випадку банкрутства відповідача підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Неправильно застосував положення частини п`ятої статті 93 ЗК України, оскільки договір оренди, про розірвання якого заявлені вимоги в цій справі, укладений у 2013 році, а тому внесені в 2021 та 2023 роках зміни до цієї норми права до спірного договору застосовуватися не можуть.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

10 березня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

АКП «Старосільський» подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін. Також просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 4,59 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва що розташована на території Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

16 липня 2013 року ОСОБА_1 та АПК «Старосільський» уклали договір оренди земельної ділянки, за умовами якого позивач передав в оренду відповідача належну йому земельну ділянку строком на 15 років.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25 квітня 2024 року відкрито провадження у справі № 908/1114/24 про банкрутство АПК «Старосільський», введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Кучака Ю. Ф.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 05 вересня 2024 року АПК «Старосільський» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України.

Так, відповідно до пункту 8 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема справи про банкрутство та справи в спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Частиною другою статті 7 КУзПБ визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Тобто цією нормою права закріплено, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не тільки з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а також дати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано.

Якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні цього Кодексу.

Предметом позову в цій справі є розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 16 липня 2013 року між ОСОБА_1 та АПК «Старосільський».

Установлено, що в провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа № 908/1114/24 про банкрутство АПК «Старосільський».

Верховний Суд в постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 289/697/18 (провадження № 61-567св19), на яку посилається й позивач у касаційній скарзі, зазначив, що спір за позовом орендаря, щодо якого порушено справу про банкрутство, про розірвання договорів оренди земельних ділянок не входить до числа тих, що належать до юрисдикції господарського суду в межах справи про банкрутство.

Проте в цій справі суд апеляційної інстанції обґрунтовано зауважив, що відбулися зміни в законодавстві.

Так, відповідно до Закону України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» частину п`яту статті 93 ЗК України викладено у такій редакції: «5. Право користування (оренда, емфітевзис) земельною ділянкою сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передавати у заставу її користувачем без погодження із власником такої земельної ділянки, крім випадків, визначених законом. Відчуження, застава права користування земельною ділянкою здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюються відчуження або на користь якої передається у заставу право користування. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права користування у порядку, передбаченому законодавством».

Законом України від 02 травня 2023 року № 3065-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання вчинення нотаріальних та реєстраційних дій при набутті прав на земельні ділянки» частину п`яту статті 93 ЗК України викладено в такій редакції: «5. Право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом. Відчуження, передання у заставу (іпотеку) права оренди земельної ділянки здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюється відчуження або на користь якої передається у заставу (іпотеку) право оренди землі. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством».

Наведеними змінами розширено повноваження орендаря щодо розпорядження правом оренди земельної ділянки, зокрема, орендар набув право відчужувати, передавати в заставу право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення без погодження із власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом.

Тобто, законодавчо зняті обмеження оборотоздатності майнових прав (оренди) для користувача земельної ділянки з наданням йому права відчужувати їх без погодження із власником.

Оскільки права й обов`язки в орендних правовідносинах зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, тобто є триваючими, тому до правовідносин щодо відчуження права оренди земельної ділянки застосовуються норми нових актів цивільного законодавства.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 липня 2024 року в справі № 904/9875/21.

Відповідно до статті 131 КУзПБ майно боржника, що підлягає реалізації в процедурі погашення боргів боржника, складає ліквідаційну масу.

Ліквідаційна маса - це сукупність майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на правах власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури.

До складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури.

Відповідно до частини першої статті 62 КУзПБ усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Крім того, у пункті 8 частини першої статті 176 ЦПК України визначено, що ціна позову визначається у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Отже, справа за позовом про розірвання договору оренди землі - це майновий спір, і він має ціну позову.

З урахуванням наведеного та норм частини п`ятої статті 93 ЗК України з указаними змінами, а саме надання законодавцем права користувачу земельної ділянки відчужувати право оренди без погодження з власником земельної ділянки, до ліквідаційної маси боржника можуть бути включені і майнові права, що належать боржнику та які міг відчужити сам боржник, оскільки кошти, виручені від їх продажу, можуть спрямовуватися на задоволення вимог кредиторів, які пред`явлені до боржника.

Таким чином, заявлені в цій справі позовні вимоги про розірвання договору оренди землі та припинення права оренди зазначеної земельної ділянки у разі їх задоволення змінять розмір ліквідаційної маси боржника, у тому числі й обсяг грошових зобов`язань божника - АПК «Старосільський».

З огляду на викладене, урахувавши законодавчі зміни, пов`язані із наданням права користувачу земельної ділянки відчужувати право оренди без погодження з власником земельної ділянки та можливість включення до ліквідаційної маси боржника майнових прав, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про те, що спір підлягає розгляду господарським судом у межах справи про банкрутство АПК «Старосільський».

Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними в постановах Верховного Суду в справах з подібними правовідносинами (які зроблені з урахуванням чинного на час ухвалення судового рішення законодавства у сфері банкрутства),зокрема в постановах від 23 квітня 2025 року в справі № 732/625/24, від 22 травня 2025 року в справі № 732/1220/24.

Доводикасаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Щодо судових витрат

З огляду на те, що розгляд цієї справи не завершений (матеріали справи відповідно до частиною третьої статті 7 КУзПБ за ініціативою учасника справи або за ініціативою суду мають бути надіслані до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство), суд касаційної інстанції не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко