_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2501/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2025 року

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В. розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся до суду з позовом до про стягнення заборгованості за Договором №3872917 від 3.12.2021 року в розмірі 15997 грн, судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 9000 грн.

В обґрунтування позову вказав, що 3.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та Іконніковою було укладено Договір №3872917, згідно умов якого сума кредиту складає 20000 грн, проценти за користування кредитом складають 7500 грн, комісія 2000 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку за кожен день користування кредитом.

Позивач свої зобов`язання належним чином виконав та надав кошти, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі за тілом кредиту 15997 грн.

25.07.2024 року було укладено договір № 25-07/2024 відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3872917.

Ухвалою суду від 10.04.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача згідно прохальної частини позову просила проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідачка відзиву не надала, ухвалу разом з матеріалами позову надсилалися їй за зареєстрованим місцем проживання та повернулися з відміткою «адресат відсутній».

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 3.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою було укладено Договір про споживчий кредит № 3872917, згідно умов якого сума кредиту складає 20000 грн, кредит надається строком на 30 днів з 3.12.2021 (строк кредитування), термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) - 02.01.2022. Комісія за надання кредиту: 2000 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 7500.00 грн, які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Договір передбачає, що Позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

Даний договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором) з урахуванням положень ч.ч.6 і 12 п.1 ст.З, ст.12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 ЦК України.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту.

Згідно ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно ст.ст.3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення Заявки на позику на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти.

В свою чергу позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором позики, надавши позичальнику кредитні кошти у сумі 20000 грн. шляхом перерахування на картку відповідачки.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст.530ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1077, ч.1 ст.1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

25.07.2024 року було укладено договір № 25-07/2024 відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3872917 від 3.12.2021 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Cуд приходить до висновку, що на даний час відповідачкою заборгованість перед позивачем погашено повністю.

До такого висновку суд приходить з наступного.

Матеріали справи містять належні докази на підтвердження факту надання відповідачу кредиту за Договором №3872917 укладеним у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства.

Згідно Договору №3872917 дату погашення кредиту 2.01.2022 року, і відповідач мала сплатити позивачеві 20000 грн. - суму кредиту за договором, 7500 грн. - суму процентів за користування та комісію за надання кредиту 2000 грн., а всього 29500 грн.

Щодо умов договору про стягнення з відповідача комісії 2000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.5.1 Договору, комісія за надання кредиту: 2000 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми одноразово.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за управління кредиту.

Ураховуючи, що фінансова установа не зазначила та не надала доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення пункту 1.5.1 щодо встановлення комісії у сумі 2000 грн. є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Позивач зазначає, що відповідачка вчиняла дії, спрямовані на пролонгацію договору декілька разів, сплачуючи комісію на певні суми.

Однак, у порушення вимог ст.81ч.1 ЦПК України сторона позивача не надала належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачкою саме комісій за договором. Жодного платіжного документу з цього приводу до справи не надано.

Суду надано лише розрахунок заборгованості, у якому позивачем зазначені певні транзакція як сплата комісії, однак фінансово-бухгалтерських документів, на що неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, які б підтверджували такі оплати, і з яких би випливала воля відповідачки на сплату саме комісії суду не надано, а тому суд вважає, що строк Договору №3872917 сплинув 03.01.2022р.

Згідно розрахунку сторони позивача, позивачкою було сплачено за Договором №3872917 коштів на загальну суму 28692 грн.

Оскільки за Договором №3872917 фінансові зобов`язання позивачки складали 27500 грн. (20000 грн. тіло кредиту + 7500 грн. проценти), вимога у п.1.5.1 Договору про сплату комісії є нікчемною, а згідно розрахунку заборгованості позивача відповідачка сплатила усього 28600 грн., що перевищує 27500 грн., то суд вважає, що остання свої обов`язки за вказаним договором виконала належним чином, згідно вимог ст.599 ЦК України, що вказує на відсутність заборгованості, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат (сум по сплаті судового збору та сум правничої допомоги) між сторонами суд враховує відсутність підстав для задоволення позову, а тому у їх стягненні з відповідачки слід відмовити.

Керуючись ст.ст.141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Я. В. Бескровний