ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 607/14102/23

провадження № 61-10525св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа: Тернопільська районна державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2024 року у складі судді Марциновської І. В. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 червня 2024 року

у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Гірського Б. О., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складалася, зокрема з квартири АДРЕСА_1 ; житлового будинку

з надвірними будівлями та спорудами на АДРЕСА_2 ; земельної ділянки

з кадастровим номером :01:001:0728, площею 1,0 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Хмелівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 за законом прийняли ОСОБА_2 , яка

є дружиною спадкодавця, і позивач ОСОБА_1 , який є сином спадкодавця, шляхом подання заяв про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк.

Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку

з неподанням ним документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. Позивач зазначив, що позбавлений можливості подати нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове майно, оскільки оригіналів таких документів у нього немає.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку: 1) квартири

АДРЕСА_3 ;

2) житлового будинку, загальною площею 68,5 кв. м та житловою 49,8 кв. м,

з господарськими будівлями і спорудами на

АДРЕСА_2 ; 3) земельної ділянки, площею 1,0 га, кадастровий номер :01:001:0728, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Хмелівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

21 листопада 2023 року заяву представника позивача адвоката Семененка С. М. задоволено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності

в порядку спадкування в частині заявлених вимог про визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 68,5 кв. м та житловою площею 49,8 кв. м, з господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_2 , залишено без розгляду.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

04 січня 2024 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 1,0 га, кадастровий номер :01:001:0728,

з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Хмелівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що позивач позбавлений можливості подати до органу нотаріату документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно у зв`язку з безпосередньою відсутністю таких документів у позивача. Так само немає таких документів

у матеріалах спадкової справи № 342/2022, заведеної після смерті

ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомостей про втрату, пошкодження чи псування відповідних правовстановлюючих документів, що могло б бути підставою для вчинення нотаріусом нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі інформації

з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, немає. А тому ефективним способом захисту порушених прав позивача буде саме визнання права власності в порядку спадкування в судовому порядку.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 06 червня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

04 січня 2024 року залишено без змін.

Поновлено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2024 року.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

15 липня 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня

2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 червня

2024 року й ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину

в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У цій справі суди попередніх інстанцій фактично всупереч практиці Верховного Суду визнали право власності на спадкове майно, не врахувавши наявність умов для оформлення права власності у нотаріуса і відсутності перешкод в цьому, застосували неналежний спосіб захисту прав позивача. Посилання судів на те, що у позивача немає правоустановлювальних документів на майно, як належний спосіб оформлення спадщини через суд є неприпустимим, оскільки

є неналежним способом захисту прав особи. Той факт, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину не презюмує необхідність

в судовому порядку визнавати право власності на таке майно. Суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про зупинення розгляду цієї справи до закінчення розгляду справи № 607/9708/24.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 липня

2019 року у справі № 2-6322/047, від 01 червня 2022 року у справі

№ 203/3191/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Інші аргументи учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Зупинено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2024 року, яка залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 06 червня 2024 року, до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

24 вересня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволенняз таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 328276557 від 06 квітня 2023 року ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_4 .

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку

№ НВ-023 від 08 червня 2023 року відомо, що ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка, площею 1,0 га, кадастровий номер :01:001:0728, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Хмелівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, у тому числі на вказане нерухоме майно.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 за законом є його дружина

ОСОБА_2 , сини ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , а також дочка ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 у визначений законом шестимісячний строк відмовився від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 .

Впродовж визначеного законом шестимісячного строку спадкоємець

ОСОБА_4 не зверталась до органу нотаріату з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 . Відомостей про проживання спадкоємця ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини

у матеріалах спадкової справи немає.

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом подання відповідних заяв до органу нотаріату.

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л. Г. від 24 липня 2023 року № 505/02-31

ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з неподанням спадкоємцем документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

З Єдиного державного реєстру судових рішень відомо, що 30 квітня 2024 року ОСОБА_2 і ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, у якому просили встановити факт простійного проживання ОСОБА_4 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем батьком ОСОБА_2 за адресою:

АДРЕСА_5 ; усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 (справа

№ 607/9708/24).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

14 січня 2025 року позов задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини, а саме

ІНФОРМАЦІЯ_1 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 19 червня 2025 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

14 січня 2025 року в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини, а саме 30 березня 2022 року та стягнення судового збору скасовано

і ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане

з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права

та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини

і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той

з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з підпунктом 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або

не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі

№ 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) та від 19 січня 2022 року у справі № 280/4/18 (провадження № 61-403св19) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Встановивши, що спірне нерухоме майно входить до складу спадщини, оскільки належало спадкодавцеві на праві власності; відповідачка є спадкоємцем першої черги за законом, а також відмову сина ОСОБА_4 від спадщини та неприйняття донькою ОСОБА_4 спадщини, суд правильно визначив частки позивача, який є спадкоємцем першої черги за законом, та іншого спадкоємця

у праві власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Встановивши, що оригіналів правовстановлюючих документів немає, і ця обставина унеможливила отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька в нотаріальному порядку, суд зробив обґрунтований висновок, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим визнання за ним

у судовому порядку права власності на 1/2 частку спірного нерухомого майна

в порядку спадкування є ефективним способом захисту його порушеного права.

Колегія суддів касаційного суду з такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується.

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 22 вересня

2021 року у справі № 523/18162/16 (провадження № 61-3170св21), і практика Верховного Суду щодо цього питання є сталою.

За наведених підстав колегія суддів відхиляє аргументи заявника про обрання позивачем неефективного способу захисту.

Також є безпідставними аргументи заявника про те, що суд безпідставно не зупинив провадження у цій справі до розгляду справи № 607/9708/24 з таких причин.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які

є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі є тимчасовим припиненням всіх процесуальних дій у справі, що зумовлене настанням зазначених у законі причин, які перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зупинення провадження у справі не повинно призводити до необґрунтованого зволікання з розглядом справи.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження

№ 61-5752сво21) зроблено висновок, що метою зупинення провадження

у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає

у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Оскільки зібрані у справі докази дозволяли встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у справі, що переглядається, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 607/9708/24.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених

у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у справах, зазначених заявником у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої і апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, арішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2024 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 06 червня 2024 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

04 січня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від

06 червня 2024 рокузалишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2024 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська