Провадження №2/523/4847/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"13" серпня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судових засідань Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 523/10158/25 за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивач вказує на те, що 24.04.1999 року ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 набули у ОСОБА_3 , яка діяла своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору № 1/99-00089 купівлі продажу нерухомого майна від 24.04.1999 року. Даний договір був укладений на Регіональній товарній біржі та зареєстрований 29.04.1999 в ОМБТІ та РОН за № 195 кн 315 пр стр 94.

При укладенні договору сторони договору досягли всіх істотних умов договору, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 передали відповідачу суму у розмірі 5304,00 грн. вартості квартири, відповідач прийняв грошові кошти, виселився з вищевказаної квартири та передав її покупцям у володіння та розпорядження.

Однак, у травні 2025 року позивач дізнався, що не може в повній мірі розпоряджатись своєю власністю у вигляді вищевказаної квартири, оскільки Договір № 1/99-00089 купівлі продажу нерухомого майна від 24.04.1999 року, укладений на Регіональній товарній біржі не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати дійсним Договір купівлі продажу нерухомого майна № 1/99-00089 від 24.04.1999 року укладений на Регіональній товарній біржі.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує, та просить суд проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, направлялось повідомлення за місцем проживання відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за вказаною адресою відсутня, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи за відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, направлялось повідомлення за місцем проживання відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за вказаною адресою відсутня, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи за відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, сповіщалась судом про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.04.1999 року ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 набули у ОСОБА_3 , яка діяла своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний факт підтверджується Договором № 1/99-00089 купівлі продажу нерухомого майна укладеного 24 квітня 1999 року на Регіональній товарній біржі відповідно до ЗУ «Про товарну біржу».

Зазначений договір купівлі продажу був зареєстрований на Регіональній товарній біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» та зареєстрований 29.04.1999 в ОМБТІ та РОН за № 195 кн 315 пр стр 94.

Спірний договір був підписаний сторонами 24 квітня 1999 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

На час укладення вищевказаного договору купівлі продажу в квітня 1999 року позивачу не було відомо, що правочин відповідно до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

Так, згідно ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі продажу в 1999 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі продажу, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі продажу квартири в АДРЕСА_1 , при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році, позивач придбав квартиру у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідач в свою чергу виконав зобов`язання по передачі квартири позивачу, виїхала з житлового приміщення та знялась з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч. 2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі продажу і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі продажу дійсним.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання дійсним Договору № 1/99-00089 купівлі продажу нерухомого майна від 24 квітня 1999 року.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати дійсним Договір № 1/99-00089 купівлі продажу нерухомого майна, а саме житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24 квітня 1999 року на Регіональній товарній біржі між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , з однією сторони, ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 з іншої сторони, що зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» за № 195 кн 315 пр стр 94 від 29 квітня 1999 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Дата складення повного тексту судового рішення 13 серпня 2025 року.

Суддя Пересипського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер