Справа № 666/4894/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.

за участю секретаря Сивкович О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсон питання про відновлення втраченого провадження по справі №666/4894/15-ц за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про повернення коштів, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року представник АТ «УкрСиббанк» - Бойко А.В. звернулась до Херсонського міського суду Херсонської області із заявою про відновлення втраченого судового провадження по справі № 666/4894/15-ц. В обґрунтування заяви зазначила, що Цюрупинським районним судом Херсонської області було ухвалено рішення від 28.01.2021 року яким позов ОСОБА_2 до АТ «УкрСиббанк» задоволено. Постановою Херсонського апеляційного суду від 12.07.2021 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 року касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено частково, постанову Херсонського апеляційного суду від 12 липня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення депозитних вкладів залишено без змін. Постанову Херсонського апеляційного суду від 12 липня 2021 року в частині позовних ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення процентів за депозитними вкладами, інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми скасовано справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Згідно листа Херсонського апеляційного суду судове провадження по справі №666/4894/15-ц було втрачено у зв`язку із ракетним обстрілом.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.10.2024 року заяву залишено без руху.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2024 року відкрито провадження по відновленню втраченого судового провадження, запропоновано учасникам справи подати усі наявні у них документи, відповідно до яких можна відновити втрачене судове провадження.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, представник АТ «УкрСибанк» подала суду заяву про розгляд справи без її участі.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату та час удових засідань повідомлялася належним чином, зокрема, шляхом направлення судових повісток за відомим суду місцем її проживання.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Розглянувши питання про відновлення втраченого провадження цивільної справи №666/4894/15-ц, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст.489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Згідно зі ст.493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

При вирішенні питання про відновлення судового провадження суд враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше пред`явленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

За змістом розділу Х «Відновлення втраченого судового провадження» ЦПК України обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, законодавцем віднесено на розсуд суду. Так, відповідно до частини першої статті 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів, суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У зв`язку з цим слід враховувати, що обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, залежить від мети такого відновлення. Для оскарження судового рішення, його перегляду за нововиявленими обставинами необхідним є не лише відновлення самого рішення, а й відновлення письмових доказів у справі, які досліджувалися судом і результати оцінки яких відображені у такому рішенні.

Незалежно від заявленої мети відновлення втраченого судового провадження, резолютивна частина ухвали про відновлення такого провадження обов`язково має містити повний текст відновленого судового рішення, яким було закінчено провадження у справі, оскільки наведений судом текст відновленого рішення у справі фактично замінює його втрачений оригінал.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 29 листопада 2019 року у справі № 2-2062/11 (провадження № 61-23154св18), від 05 грудня 2018 року у справі №2-879/10 (провадження №61-6618св18).

З Автоматизованої системи документообігу суду Д3, вбачається, що рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області у справі №666/4894/15-ц від 28.01.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про повернення коштів, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу задоволено у повному обсязі.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 12.07.2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 січня 2021 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінено, зменшено стягнуту судом суму до 34000 гривень. Стягнуто з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 сумі 4000 гривень- витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 року касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено частково, постанову Херсонського апеляційного суду від 12 липня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення депозитних вкладів залишено без змін. Постанову Херсонського апеляційного суду від 12 липня 2021 року в частині позовних ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення процентів за депозитними вкладами, інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми скасовано справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 17.12.2021 року підготовчі дії по справі закінчено, призначено справу до апеляційного розгляду.

Повний текст вищезазначених рішень оприлюднено в установленому законодавством порядку та, відповідно, вони містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до яких судом отримано самостійно.

Судом встановлено, що АТ «УкрСиббанк» було надано до матеріалів справи копії документів, які у нього збереглися по цивільній справі №666/4894/15-ц:

-копія позовної заяви від 27.08.2015 року;

-копія уточненої позовної заяви від 06.06.2018 року;

-копія відзиву з додатками від 12.12.2019 року;

-копія протоколу судового засідання;

-копія відповіді на відзив від 30.04.2021 року, без додатків;

-копія додаткових заперечень від 13.01.2017 року та від 07.02.2017 року, без додатків;

-копія заяви від 26.03.2014 року;

-копія додаткових пояснень від 29.11.2018 року, без додатків;

-копія апеляційної скарги АТ «УкрСиббанк», без додатків;

-копія касаційної скарги від 05.08.2021 року, без додатків;

-копія письмових пояснень від 11.01.2022 року без додатків;

Крім того, судом досліджено усі документи, які збереглися Автоматизованій системі документообігу Цюрупинського районного суду Херсонської області «Д-3», з яких:

-копія протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2019 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01.11.2019 року;

-копія супровідного листа від 01.11.2019 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 11.06.2020 року;

-копія супровідного листа від 11.06.2020 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30.07.2020 року;

-копія супровідного листа від 06.08.2020 року;

-копія запиту від 12.10.2020 року;

-копія запиту від 13.10.2020 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 13.10.2020 року;

-копія супровідного листа від 13.10.2020 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17.12.2020 року;

-копія супровідного листа від 17.12.2020 року;

-копія рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28.01.2021 року;

-копія супровідного листа від 08.02.2021 року;

-копія виконавчого листа від 28.01.2021 року;

-копія супровідного листа від 03.03.2021 року;

-копія супровідного листа від 12.03.2021 року;

-копія супровідного листа від 17.08.2021 року;

-копія супровідного листа від 20.08.2021 року;

-протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.12.2019 року;

-копія супровідного листа від 11.06.2020 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 11.06.2020 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30.07.2020 року;

-копія супровідного листа від 06.08.2020 року;

-копія супровідного листа від 19.08.2020 року;

Крім того, судом встановлено, що у рішеннях судів по цивільній справі 666/4894/15-ц було також досліджено висновок судової почеркознавчої експертизи від 27 липня 2015 року № 2188, проте сторонами до матеріалів справи його не долучено.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши зібрані матеріали, суд приходить до висновку, що матеріали цивільної справи №666/4894/15-ц за заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про повернення коштів, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу, є втраченими.

Таким чином, враховуючи те, що справа розглядалася у судах тривалий час, матеріали цивільної справи були об`ємними, сторони надали усі наявні у них документи, які збереглися, судом було відтворено вхідні та вихідні документи, які наявні в Автоматизованій системі документообігу суду Д3, проте, значну частину матеріалів справи відновити не вдається за можливе, оскільки такі документи в АСДС Д3 відсутні (не відскановані).

Крім того, у Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28.01.2021 року, постанова Херсонського апеляційного суду від 12.07.2021 року, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 року по справі №666/4894/15-ц.

Відповідно дост.494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе відновити втрачене судове провадження у цивільній справі №666/4894/15-ц у частині наявних у справі документів та у частині рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28.01.2021 року, постанова Херсонського апеляційного суду від 12.07.2021 року, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 року, оскільки в повному обсязі відновити втрачені матеріали цивільної справи відновити не можливо.

Керуючись ст.ст.488-490,493,494, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі №666/4894/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про повернення коштів, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу в частині наявних у справі документів та рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28.01.2021 року, постанова Херсонського апеляційного суду від 12.07.2021 року, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 року.

Вважати наявними у справі наступні процесуальні документи:

-копія позовної заяви від 27.08.2015 року;

-копія уточненої позовної заяви від 06.06.2018 року;

-копія відзиву з додатками від 12.12.2019 року;

-копія протоколу судового засідання;

-копія відповіді на відзив від 30.04.2021 року, без додатків;

-копія додаткових заперечень від 13.01.2017 року та від 07.02.2017 року, без додатків;

-копія заяви від 26.03.2014 року;

-копія додаткових пояснень від 29.11.2018 року, без додатків;

-копія апеляційної скарги АТ «УкрСиббанк», без додатків;

-копія касаційної скарги від 05.08.2021 року, без додатків;

-копія письмових пояснень від 11.01.2022 року без додатків;

-копія протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2019 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01.11.2019 року;

-копія супровідного листа від 01.11.2019 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 11.06.2020 року;

-копія супровідного листа від 11.06.2020 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30.07.2020 року;

-копія супровідного листа від 06.08.2020 року;

-копія запиту від 12.10.2020 року;

-копія запиту від 13.10.2020 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 13.10.2020 року;

-копія супровідного листа від 13.10.2020 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17.12.2020 року;

-копія супровідного листа від 17.12.2020 року;

-копія рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28.01.2021 року;

-копія супровідного листа від 08.02.2021 року;

-копія виконавчого листа від 28.01.2021 року;

-копія супровідного листа від 03.03.2021 року;

-копія супровідного листа від 12.03.2021 року;

-копія супровідного листа від 17.08.2021 року;

-копія супровідного листа від 20.08.2021 року;

-протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.12.2019 року;

-копія супровідного листа від 11.06.2020 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 11.06.2020 року;

-копія ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30.07.2020 року;

-копія супровідного листа від 06.08.2020 року;

-копія супровідного листа від 19.08.2020 року;

Вважати наявними у справі наступні процесуальні документи:

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28.01.2021 року, текст яких наведено нижче:

28.01.2021

Справа № 666/4894/15-ц

Провадження № 2/664/59/21

РIШЕННЯ

IМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року Цюрупинський районний суд Херсонської областi

в складі: судді Яценка О.М.,

секретар судового засідання Брустман О.М.,

за участю: представників позивача Старюк В.А., Сулімкович Л.М.,

представника відповідача Прокоф`євої Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про повернення коштів, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про повернення коштів, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу, зазначивши у позові, що вона за період з 2009 р. по 2014 р. як споживач фінансових послуг банку, відкрила у Херсонському регіональному управлінні ПАТ «УкрСиббанк» наступні рахунки банківського вкладу (депозиту) на вимогу «Активні гроші»№ 2600 UAH; № 2601 UAH; № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 ;№2600 EUR. За період з 30.06.2010 р. по 26.12.2013 р. на № 2600 UAH,належний позивачу, зараховувалися певні кошти в гривні,які потім були зняті та привласнені невідомою особою (особами) Всього було внесено на рахунок № НОМЕР_3 UAH кошти в загальній сумі 126462,00 грн. За період з 16.07.2010 р. по 09.01.2014 р. невідомою особою (особами) з цього рахунку неодноразово знімалися грошові кошти у різних сумах, всього було знято (з урахуванням депозитних процентів) 132486,00 грн.. За період з 01.02.2012 р. по 03.07.2012 р. вкладником неодноразово вносилися на депозитний рахунок № НОМЕР_4 певні кошти в гривні. Всього було внесено на цей рахунок 205061,00 грн., які були за період з 01.02.2012 р. по 06.08.2012 р. зняті та привласнені невідомою особою(особами)в сумі 205111,00 грн. (з урахуванням депозитних відсотків). 10.02.2010 р. позивачем була внесена на депозитний рахунок № 2600 UAH сума 20000,00 грн., яка була знята та привласнена невідомою особою (особами). За період з 10.12.2009 р. по 17.08.2012 р. вкладником неодноразово вносилися на депозитний рахунок № НОМЕР_2 певні кошти в доларах США. Всього було внесена сума 41558,00 доларів США, знято та привласнено були зняті та привласнені невідомою особою (особами) за період з 13.01.2010 р. по 28.03.2013 р. 41803,00 доларів США (з урахуванням депозитних відсотків). За період з 10.12.2009 р. по 02.04.2013 р. вкладником неодноразово вносилися на депозитний рахунок№ НОМЕР_5 певні кошти у валюті «євро», всього було внесено 3380,00 євро, знято та привласнено невідомою особою (особами) за період з 26.10.2010 р. по 12.04.2013 р. з урахуванням депозитних відсотків3395,00 євро. 26.03.2014 р., 01.04.2014 р., 05.09.2014 р. позивач зверталася до Херсонської філії «УкрСиббанк» із заявами про досудове врегулювання спору шляхом повернення банком на її поточний та вкладні рахунки сум незаконно знятих грошових коштів. Зазначені заяви в частині повернення незаконно знятих без відома позивача коштів були залишені банком без задоволення. У зв`язку з наведеним просить стягнути з відповідача на свою корить грошові кошти депозитних вкладів з нарахованими відсотками, інфляційними втратами та три проценти річних від простроченої суми, з урахуванням уточнення позовних вимог в ході судового розгляду справи, зокрема, за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_3 UAH, в загальному розмірі 393379,21 грн., що складається з 132486,00 грн. депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 33556,32 грн.; 3% річних у розмірі 19146,59 грн.; за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року, 208190,30 грн. інфляційних втрат за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_6 UAH, в загальному розмірі 601974,60 грн., що складається з 205111,00 грн. депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 49124,99 грн. ; 3% річних за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 29286.97 грн.; інфляційних втрат за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 318451,64 грн.; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_7 UAH, в загальному розмірі 67632,14 грн., що складається з 20000,00 грн. депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 8563,79 грн. ; 3% річних за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 3290,38 грн.; інфляційних втрат за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 35777,97грн.; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_2 , в загальному розмірі 51650,69 доларів США, що складається з 41803,00 доларів США депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 4126,41 доларів США ; 3% річних за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 5721,28 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.06.2018 (100 доларів США =2612,2310 грн.) - еквівалентно 149453,05 грн.; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_5 , в загальному розмірі 3975,60 євро, що складається з 3395,00 євро депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 138,56 євро ; 3% річних за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 442,04 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.06.2018 (100 євро=3056,0490) - еквівалентно 13508,96 грн.. Крім того, просила стягнути витрати на правову допомогу у справі в загальному розмірі 44000,00 грн..

Відповідачем до суду подано відзив на позов, у якому зазначено, що вони позовні вимоги не визнають, оскільки вважають, що правовідносини, які виникли між сторонами, є деліктними та пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої кримінальним правопорушенням працівником банку. Вважають, що невідповідність у квитанціях позивач мала змогу помітити раніше, оскільки мала вільний доступ до своїх рахунків, що підтверджується випискою по банківському рахунку, у зв`язку із чим присутня недбалість позивача. Крім того, квитанції, надані позивачем, вважають такими, що оформлені із порушення Інструкцій, тому вони є неналежними доказами, проте доказів зазначених обставин суду надати не мають змоги. У зв`язку із вищевикладеним, просять у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивачем, від імені якої діяв адвокат Старюк В.А., до суду надано відповідь на відзив, у якому зазначено, що між сторонами виникли саме договірні зобов`язання, що випливають з цивільних договорів банківських вкладів. Наявність відкритого кримінального провадження не позбавляє позивача права на захист у цивільному судочинстві, зокрема шляхом звернення до суду із позовом саме до банку, а не до його працівника, оскільки останній діє від імені банку та банк є належним відповідачем у справі саме як сторона договору банківського вкладу. Крім того, надані стороною позивача докази є належними та допустимими доказами, отримані у встановленому законодавством порядку. У зв`язку із вищевикладеним, вважають позовні вимоги про повернення коштів, незаконно знятих з банківських рахунків, із врахуванням депозитних відсотків, а трьох відсотків річних та інфляційних втрат, оскільки повернення коштів з банківського вкладу є саме грошовим зобов`язанням, обґрунтованими та просять їх задовольнити.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона працювала у Херсонському регіональному управлінні ПАТ «УкрСиббанк», відділенні № 145, іноді працювала замість касира, приблизно у 2011-2012 р.р.. З грошовими коштами у відділеннях банку працювали лише касири, доступ до каси мали лише вони та начальник відділення. Після закінчення роботи касир блокує комп`ютер з метою упередження доступу інших осіб. Щодо того чи приймала, чи видавала вона грошові кошти не пам`ятає, підтвердила, що на квитанціях № 68, № 82, № 84 наявний її підпис, на інших квитанціях підпис не її. Свідкові відомо, що у відділенні № 145 ПАТ «УкрСиббанк» були й інші випадки щодо привласнення грошових коштів клієнтів

Заслухавши представників сторін, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» за період з 2009 р. по 2014 р. було укладено рахунки банківського вкладу (депозиту) на вимогу «Активні гроші»: № 2600 UAH; № 2601 UAH; № 2600 UAH; № НОМЕР_2 ; №2600 EUR. Згідно п.1.2.1. - 1.2.3. зазначених договорів (назва вкладу «Активні гроші»), для розміщення вкладу в банку клієнту відкриваються вкладні рахунки в гривні, доларах США та євро. Згідно п. 1.2.5. договору, строк зберігання вкладу з дати внесення коштів на рахунок до фактичної дати отримання вкладником коштів в банку, а відповідно до п. 1.2.6. договору, у разі, якщо вкладник не вимагає повернення строкового вкладу в дату повернення, то з цієї дати дія договору подовжується на такий самий строк зберігання. В цьому разі датою повернення вважається остання дата строку, на який було подовжено дію договору. Відповідно до п. 1.1. Правил, які є невід`ємною частиною договору банківського вкладу (депозиту), за договором банк приймає на зберігання від вкладника або для нього вклад та зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановлених договором. Підпунктом 3.1.1. Правил встановлено, що банк зобов`язується нести повну відповідальність за збереження коштів вкладника, розміщених згідно з умовами договору. Обставини зарахування коштів на вищевказані рахунки підтверджуються виписками банку по рахункам позивача та іншими банківськими документами (квитанціями на зарахування коштів, заяв на зняття готівки), копії яких наявні в матеріалах справи та оригінали яких оглянуті в судовому засіданні. За фактом безпідставного зняття коштів з банківських рахунків відкрите кримінальне провадження за ЄРДР № 0000943, у якому відповідно до постанови від 06.05.2014 року, винесеної слідчим СВ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області майором міліції ОСОБА_6 , ОСОБА_2 визнано потерпілою та цивільним позивачем у вказаному кримінальному провадженні.

За період з 27.12.2010 р. по 26.12.2013р. на вкладний (депозитний рахунок) № НОМЕР_8 , належний позивачу, зараховувалися певні кошти в гривні. Факт поповнення грошових коштів підтверджується випискою/рухом коштів по вкладному рахунку № НОМЕР_3 UAH станом по червень місяць 2015 року включно, квитанціями на зарахування коштів. Всього було внесено на рахунок № НОМЕР_3 UAH 126462,00 грн., що співпадає з касовими документами банку (випискою банку). За період з 16.07.2010 р. по 09.01.2014 р. невідомою особою (особами) з рахунку неодноразово знімалися грошові кошти у різних сумах, всього було знято (з урахуванням депозитних процентів) 132486,00 грн..

В межах зазначеного кримінального провадження старший слідчий СВ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області майор поліції Ілянда О.І. своєю постановою від 02.03.2016 року призначила судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено завідувачу сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних видів досліджень Херсонського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Десятник Альоні Василівні. На вирішення експертизи було поставлено наступне питання : Чи виконані підписи від імені ОСОБА_7 у графах «підпис отримувача» на наданих заявах ПАТ «УкрСиббанк» про видачу готівки по рахунку № НОМЕР_3 UAH : № 15 від 16.07.2010 року на суму 4100 гривень, № 46 від 23.02.2011 року на суму 15170 гривень, № 57 від 08.09.2011 року на суму 16000 гривень, № 19 від 13.10.2011 року на суму 10000 гривень, № 45 від 14.11.2011 року на суму 45000 гривень, № 18 від 24.02.2012 року на суму 795 гривень, № 47 від 07.03.2012 року на суму 8000 гривень, № 99 від 06.08.2012 року на суму 2700 гривень, № 36 від 06.08.2012 року на суму 4000 гривень, №120 від 08.05.2013 року на суму 2500 гривень, № 82 від 17.05.2013 року на суму 21 гривень, № 78 від 09.09.2013 року на суму 5000 гривень, № 103 від 16.10.2013 року на суму 8000 гривень, № 31 від 22.11.2013 року на суму 600 гривень, № 22 від 25.11.2013 року на суму 100 гривень, № 58 від 09.01.2014 року на суму 10500 гривень - потерпілою ОСОБА_7 .?

За результатами судової почеркознавчої експертизи судовим експертом Десятник А.В. зроблено висновок № 1744 від 25.05.2016 року, в якому підтверджується, що досліджуваний підпис, розташований у графі «Підпис отримувача» в усіх наданих на експертизу заявах на видачу готівки виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. Вказане підтверджує, що позивач не давала банку розпорядження (заяв) на видачу вказаних готівкових коштів.

Згідно ч. 1 статті 1061 ЦКУ, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Суд приймає до уваги, що висновок від 25.05.2016 року за №1744 судової почеркознавчої експертизи разом з іншими письмовими доказами, які підтверджують договірні відносини між позивачем та відповідачем, первинні касові документи на зарахування коштів та на зняття готівки, виписки банку, банківські позиції з урахуванням всіх зазначених у висновку сум, які витребовуються позивачем, - є належними та допустимими доказами у справі, яка розглядається, і в своїй сукупності свідчать на користь позивача, вказують на правомірність та обґрунтованість його вимог. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №1744 та розрахунку, наданого позивачем, на вклад у розмірі132486,00 грн. за Договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_3 нараховано для повернення/стягнення позивачу суму 393379,21 грн., що складається з 132486,00 грн. депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 р. по 01.06.2018 р. у розмірі 33556,32 грн.; 3% річних у розмірі 19146,59 грн.; за період з 26.03.2014 р. по 01.06.2018 р., 208190,30 грн. інфляційних втрат за період з 26.03.2014 р. по 01.06.2018 р..

За період з 01.02.2012 року по 03.07.2012 року вкладником неодноразово вносилися на депозитний рахунок № НОМЕР_6 UAH певні кошти в гривні. Факт поповнення грошових коштів підтверджується копіями документів: випискою/рухом коштів на рахунку № НОМЕР_6 UAH станом по червень місяць 2015 року включно, та квитанціями на зарахування коштів. За виписками та кредитовими документами банку, які були надані на запит позивача, всього було внесено на рахунок № НОМЕР_6 UAH 9950,00 грн., згідно виписки банку знято з рахунку 10000,00 грн. (з урахуванням депозитних процентів). Також, виписка банку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_6 UAH свідчить про те, що 01.02.2012 року на цей рахунок було зараховано 1750,00 грн. Як вказує позивач, 01.02.2012 року ним було фактично внесено на рахунок суму 196861,00 грн., що підтверджується оригіналом квитанції № 46 від 01.02.2012 р., в якій зазначена сума зарахування у розмірі 196 861,00 грн. Ця квитанція була надана працівником банку, яка прийняла ці кошти від позивача, але як стало відомо пізніше, 195111,00 грн. із суми 196861,00 грн.,було незаконно привласнено працівником (працівниками) банку, а по касовим документам проведено суму 1750,00 грн.

Таким чином,враховуючи надані письмові докази, які підтверджують договірні відносини між позивачем та відповідачем, первинні касові документи на зарахування коштів та на зняття готівки, виписки банку, розрахунки, які є належними та допустимими доказами у справі, яка розглядається, і в своїй сукупності свідчать на користь позивача, вказують на правомірність та обґрунтованість його вимог, тому за Договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_4 , відповідач повинен сплатити на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 601974,60 грн., що складаються з 205111,00 грн. депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 р. по 01.06.2018 р. у розмірі 49124,99 грн.; 3% річних за період з 26.03.2014 р. по 01.06.2018 р. у розмірі 29286.97 грн.; інфляційних втрат за період з 26.03.2014 р. по 01.06.2018 р. у розмірі 318451,64 грн.

10.02.2010 року позивачем була внесена на депозитний рахунок № 2600 UAH сума 20000,00 грн., яка була знята та привласнена невідомою особою (особами).Факт поповнення грошових коштів підтверджується квитанцією № 129 від 05.01.2010 року. Згідно Висновку судової почеркознавчої експертизи № 2188 від 27.07.2015 року, який знаходиться у матеріалах цивільної справи, «Вирішити питання, чи виконаний досліджуваний підпис від імені ОСОБА_7 у графі «Підпис отримувача» наданої на дослідження заяви на видачу готівки № 68 від 10 лютого 2010 року гр. ОСОБА_7 або іншою особою, не представилось можливим, з причин відсутності однозначності в оцінці ознак, що різняться та збігаються. Досліджуваний підпис від імені ОСОБА_7 у графі «Підпис отримувача» наданої на дослідження заяви на видачу готівки № 68 від 10 лютого 2010 року, виконаний не гр. ОСОБА_8 , а іншою особою.»Така "неоднозначність" висновку пояснюється тим, що в графі "Підпис отримувача" стоять два підписи невідомих осіб.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідач порушив зобов`язання щодо виплати позивачу грошової суми (вкладу), ним, а також висновком судової почеркознавчої експертизи не доведено, що за цією заявою на видачу готівки кошти отримані саме позивачем, а тому позовні вимоги в цій частині також повинні бути задоволені відповідачем. Таким чином, враховуючи викладені обставини та вимоги закону, відповідач повинен сплатити за Договором депозитного рахунку № 2600 UAHна користь ОСОБА_1 кошти в сумі 67632,14 грн., що складається з 20000,00 грн. депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 8563,79 грн. ; 3% річних за період з 26.03.2014 р. по 01.06.2018 р. у розмірі 3290,38 грн.; інфляційних втрат за період з 26.03.2014 р. по 01.06.2018 р. у розмірі 35777,97грн.

За період з 10.12.2009 р. по 17.08.2012 р. вкладником неодноразово вносилися на депозитний рахунок № НОМЕР_2 певні кошти в доларах США. Факт поповнення грошових коштів підтверджується копіями документів: випискою/рухом коштів на рахунку № НОМЕР_2 станом по червень місяць 2015 року включно та квитанціями на зарахування коштів За виписками та кредитовими документами банку, які надані на запит позивача, всього було внесено на рахунок № НОМЕР_3 USD - 31358,00 доларів США, знято з рахунку 31603,00 дол. США ( з урахуванням депозитних відсотків). Однак, за ствердженням позивача, за квитанціями №№ 5,68,82,84 на зарахування коштів у валюті «долар США» фактично нею були внесені значно більші суми, що підтверджується оригіналами цих квитанцій, які були їй надані банком при поповненні рахунку. Так,за випискою банку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , 02.06.2011 року було зараховано 2100,00 дол. США. Фактично 02.06.2011 року позивачем було внесено на рахунок № 2600 USD суму 5100,00 доларів США, про що свідчить квитанція №5 від 02.06.2011 року. За випискою банку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , 29.06.2011 року на цей рахунок було зараховано 1000,00 дол. США. Фактично позивачем було внесено суму 5200,00 доларів США, про що свідчить квитанція № 68 від 29.06.2011 року. За випискою банку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 ,17.08.2011 року було зараховано 3000,00 доларів США. Фактично позивачем було внесено суму 5000,00 доларів США, про що свідчить квитанція № 82 від 17.08.2011 року. У виписці банку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 відсутні дані про поповнення рахунку вкладником 02.11.2011 року сумою 1000,00 дол. США. Фактично 02.11.2011 року позивачем було внесено на рахунок № 2600 USD суму 1000,00 доларів США, про що свідчить квитанція № 84 від 02.11.2011 р..

Окрім того, факт незаконного зняття коштів з рахунку № 2600 USD невідомими особами підтверджується Висновком судової почеркознавчої експертизи № 2188 від 27.07.2015 року, проведеним начальником сектору технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичної експертизи науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Херсонській області майору міліції Десятник А.В.,в якому підтверджено, що досліджуваний підпис, розташований в графі «Підпис отримувача» в наступних документах :заява на видачу готівки № 67 від 28 травня 2010 р. на суму 1500,00 дол. США; заява на видачу готівки № 8 від 01 квітня 2011 р. на суму 2000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 87 від 01 жовтня 2012 р. на суму 200,00 дол. США; заява на видачу готівки № 57 від 09 жовтня 2012 р. на суму 50,00 дол. США; заява на видачу готівки № 37 від 18 червня 2010 р. на суму 500,00 дол. США; заява на видачу готівки № 59 від 12 серпня 2010 р.на суму 3000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 59 від 28 березня 2013 р. на суму 10,00 дол. США; заява на видачу готівки № 49 від 01 лютого 2012 р. на суму843,00 дол. США; заява на видачу готівки № 32 від 19 листопада 2010 р.на суму 1000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 41 від 13 січня 2010 р. на суму 10000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 77 від 19 жовтня 2011 р.на суму 1000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 55 від 23 серпня 2011 р. на суму 2000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 31 від 28 липня 2011 р. на суму4000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 46 від 18 жовтня 2011 р. на суму 5500,00 дол. США -- виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою.

Відповідно до Висновку судової почеркознавчої експертизи №2188 від 27.07.2015 року та розрахунку, наданого позивачем,враховуючи викладені обставини справи та наявність належних та допустимих письмових доказів,відповідач повинен сплатити за Договором депозитного рахунку № 2600 USDна користь ОСОБА_1 кошти в сумі 51650,69 доларів США в, що складається з 41803,00 доларів США депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 р. по 01.06.2018 р. у розмірі 4126,41 доларів США ; 3% річних за період з 26.03.2014 р. по 01.06.2018 р. у розмірі 5721,28 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.06.2018 р. (100 доларів США =2612,2310 грн.) - еквівалентно 149453,05 грн.

За період з 10.12.2009 року по 02.04.2013 року вкладником неодноразово вносилися на депозитний рахунок № 2600 EUR певні кошти у валюті «євро». Факт поповнення грошових коштів підтверджується наданою банком випискою з рахунку/руху коштів; виписки з рахунку також свідчать про те, що за період з 26.10.2010 року по 12.04.2013 року з рахунку № НОМЕР_3 EUR невідомими особами, без відома вкладника, періодично знімалися грошові кошти. Згідно розрахунків, які додаються до позовної заяви, за зазначений період з рахунку № НОМЕР_3 EUR позивача були несанкціоновано зняті кошти у розмірі 3395,00 євро.

16.11.2015 року старшим слідчим СВ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області майором поліції Іляндою О.І. в межах кримінального провадження № 0001937 було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено завідувачу сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних видів досліджень Херсонського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України Десятник Альоні Василівні. На вирішення експертизи було поставлено наступне питання :Чи виконані підписи від імені ОСОБА_7 у графах «підпис отримувача» на наданих заявах ПАТ «УкрСиббанк» про видачу готівки по рахунку № НОМЕР_5 , а саме : № 91 від 24.02.2012 року, № 17 від 30.12.2011 року, № 55 від 26.10.2010 року, № 38 від 12.04.2013 року потерпілою ОСОБА_7 .?

За результатами судової почеркознавчої експертизи судовим експертом Десятник А.В. зроблено висновок № 5023 від 10.12.2015 року, яким підтверджено, що досліджуваний підпис, розташований в графі «Підпис отримувача» в наступних документах :заява на видачу готівки №55 від 26 жовтня 2010 р. на суму 500,00 євро.; заява на видачу готівки № 91 від 24 лютого 2012 р. на суму 795,00 євро ; заява на видачу готівки № 38 від 12 квітня 2013 р. на суму 600,00 євро - виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою. Вирішити питання, чи виконаний досліджуваний підпис від імені ОСОБА_7 у графі "Підпис отримувача" наданої на дослідження заяви на видачу готівки № 17 від 30 грудня 2011 року на суму 1500.00 євро ОСОБА_7 , чи іншою особою, не виявляється можливим з причин відсутності однозначності в оцінці ознак, що різняться та збігаються.

Відповідач порушив зобов`язання щодо виплати позивачу грошової суми (вкладу), ним, а також висновком судової почеркознавчої експертизи не доведено, що за цією заявою на видачу готівки кошти отримані саме позивачем, а тому позовні вимоги в цій частині також повинні бути задоволені відповідачем. Таким чином, враховуючи викладені обставини та вимоги закону, розрахунки позивача,відповідач повинен сплатити за Договором депозитного рахунку №2600 EUR на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 3975,60 євро, що складається з 3395,00 євро депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 р. по 01.06.2018 р. у розмірі 138,56 євро ; 3% річних за період з 26.03.2014 р. по 01.06.2018 р. у розмірі 442,04 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.06.2018 (100 євро=3056,0490) - еквівалентно 13508,96 грн..

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до п.1.1. розділу 1 договорів, банк приймає на зберігання від вкладника (позивача) або для нього грошові кошти (вклад) та зобов`язується виплачувати вкладнику таку суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановлених цим договором. При надходженні грошових коштів від іншої особи вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 статті 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до статті 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальній справі має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Позивач вибрала в якості способу судового захисту цивільне судочинство та просить повернути належні їй грошові кошти на підставах, передбачених нормами цивільного права, зокрема, частини 2 статті 1060 та статті 1073 ЦК України.

При порушенні банком своїх договірних зобов`язань, передбачених нормами ч.2 ст. 1060 (повернення суми вкладу на першу вимогу вкладника) та статті 1073 ЦК України (правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта), банк зобов`язаний повернути грошові кошти вкладника на умовах укладених між ним та банком договорів. Згідно вимоги статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відповідно до вищевикладеного, позивач набув права на стягнення з відповідача разом з договірними депозитними процентами також 3 (трьох) процентів річних за період невиконання грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач не виконав своїх обов`язків по поверненню суми коштів з депозитних вкладів, тому суд приходить до висновку, що дії відповідача є неправомірними та такими, що порушують права позивача, як вкладника та клієнта банку. Не суперечить чинному законодавству стягнення заборгованості за договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у цій валюті.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача, щодо незаконності та не обґрунтованості позовних вимог з підстав того, що позивачу необхідно звертатися з такою вимогою до особи, яка вчинила злочин та безпідставно зняла грошові кошти, перебуваючи у трудових відносинах з установою банку, оскільки судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» склалися договірні відносини з приводу відкриття та розміщення грошових коштів на депозитних рахунках, про що в свою чергу не заперечував представник відповідача.

Вказані висновки суду про те, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом, узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року у справі № 359/8114/17 (провадження № 61-81св19), від 11 січня 2020 року у справі № 335/11482/16-ц (провадження № 61-19787св19), від 29 січня 2020 року у справі № 757/53464/18 (провадження № 61-14248св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 757/42043/18-ц (провадження № 61-8130св19, від 06 травня 2020 року у справі № 755/3653/17 (провадження 61-49078св18).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, позивач від сплати судового збору звільнена, тому з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 18389,22 грн..

Крім того, відповідно до положень ст.. 137 ЦПК України, враховуючи співмірність розміру витрат на правову допомогу та складності справи, наданого опису (робіт), виконаних адвокатом, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правову допомогу в сумі 44000,00 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 142, 223, 229, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 11, 526, 610, 629, 1058, 1059, 1060, 1071, 1073 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позовнi вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_3 UAH, в загальному розмірі 393379,21 грн., що складається з 132486,00 грн. депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 33556,32 грн.; 3% річних у розмірі 19146,59 грн.; за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року, 208190,30 грн. інфляційних втрат за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року.

Стягнути з акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_6 UAH, в загальному розмірі 601974,60 грн., що складається з 205111,00 грн. депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 49124,99 грн. ; 3% річних за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 29286.97 грн.; інфляційних втрат за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 318451,64 грн..

Стягнути з акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_7 UAH, в загальному розмірі 67632,14 грн., що складається з 20000,00 грн. депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 8563,79 грн. ; 3% річних за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 3290,38 грн.; інфляційних втрат за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 35777,97грн..

Стягнути з акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_2 , в загальному розмірі 51650,69 доларів США, що складається з 41803,00 доларів США депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 4126,41 доларів США ; 3% річних за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 5721,28 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.06.2018 (100 доларів США =2612,2310 грн.) - еквівалентно 149453,05 грн..

Стягнути з акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_5 , в загальному розмірі 3975,60 євро, що складається з 3395,00 євро депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 138,56 євро ; 3% річних за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 442,04 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.06.2018 (100 євро=3056,0490) - еквівалентно 13508,96 грн..

Стягнути з акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 18389,22 грн..

Стягнути з акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 44000,00 грн..

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Херсонського апеляційного суду через Цюрупинський районний суд.

Позивач ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12.

Суддя О.М. Яценко

Постанова Херсонського апеляційного суду від 21.07.2021 року, текст якої наведено нижче:

ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний номер справи 666/4894/15 Головуючий у 1-й інстанції Яценко О.М.

Номер провадження 22-ц/819/819/21 Доповідач Полікарпова О.М.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Полікарпової О.М.

суддів: Воронцової Л.П.

Ігнатенко П.Я.

секретар Литвиненко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Яценка О.М. від 28 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про повернення коштів, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, зазначивши, що вона за період з 2009 р. по 2014 р., як споживач фінансових послуг банку, відкрила у Херсонському регіональному управлінні ПАТ «УкрСиббанк» рахунки банківського вкладу (депозиту) на вимогу «Активні гроші». За період з 30.06.2010 р. по 26.12.2013 р. на рахунок № НОМЕР_3 UAH нею зараховані кошти в гривні в загальній сумі 126 462,00 грн., які неодноразово знімались невідомою особою. Всього було знято (з урахуванням депозитних процентів) 132 486,00 грн.

Також у період з 01.02.2012 р. по 03.07.2012 р. на депозитний рахунок № НОМЕР_4 нею внесені грошові кошти в сумі 205 061,00 грн., які були за період з 01.02.2012 р. по 06.08.2012 р. зняті та привласнені невідомою особою в сумі 205 111,00 грн. (з урахуванням депозитних відсотків).

10.02.2010 р. нею були внесені на депозитний рахунок № 2600 UAH 20000,00 грн., які були зняті та привласнені невідомою особою.

За період з 10.12.2009 р. по 17.08.2012 р. нею внесені на депозитний рахунок № 2600USD грошові кошти в доларах США у загальній сумі 41 558,00 доларів США, які були зняті та привласнені невідомою особою у розмірі 41 803,00 доларів США (з урахуванням депозитних відсотків).

За період з 10.12.2009 р. по 02.04.2013 р. нею вносилися на депозитний рахунок № НОМЕР_5 грошові кошти у валюті «євро», всього було внесено 3380,00 євро, знято та привласнено невідомою особою, з урахуванням депозитних відсотків, 3395,00 євро.

У поверненні на її поточний та вкладні рахунки сум незаконно знятих грошових коштів банком відмовлено. У зв`язку з наведеним просить стягнути з відповідача на свою корить грошові кошти депозитних вкладів з нарахованими відсотками, інфляційними втратами, а також три проценти річних від простроченої суми, з урахуванням уточнення позовних вимог, зокрема, за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_3 UAH - в загальному розмірі 393 379,21 грн., що складається з 132 486,00 грн. депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 33 556,32 грн.; 3% річних у розмірі 19 146,59 грн.; за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року 208 190,30 грн. інфляційних втрат за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_6 UAH у загальному розмірі 601 974,60 грн., що складається з 205 111,00 грн. депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 49124,99 грн.; 3% річних за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 29 286.97 грн.; інфляційних втрат за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 318 451,64 грн.; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_1 , в загальному розмірі 67 632,14 грн., що складається з 20 000,00 грн. депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 8563,79 грн.; 3% річних за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 3290,38 грн.; інфляційних втрат за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 35 777,97 грн.; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_2 , в загальному розмірі 51 650,69 доларів США, що складається з 41 803,00 доларів США депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 4126,41 доларів США; 3% річних за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 5721,28 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.06.2018 (100 доларів США =2612,2310 грн.) - еквівалентно 149 453,05 грн.; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_5 , в загальному розмірі 3975,60 євро, що складається з 3395,00 євро депозитного вкладу, з нарахованими депозитними відсотками за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 138,56 євро; 3% річних за період з 26.03.2014 по 01.06.2018 року у розмірі 442,04 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 01.06.2018 (100 євро = 3056,0490) - еквівалентно 13508,96 грн.

Крім того, просила стягнути витрати на правову допомогу у справі в загальному розмірі 44 000,00 грн.

Рішенням суду позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Акціонерне товариство «Укрсиббанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат.

Апелянт вважає, що районний суд не вірно визначився з характером правовідносин, що склалися між сторонами, оскільки, на його думку, відповідачем у справі має бути особа, яка безпосередньо заподіяла шкоду, а не банк, як сторона депозитних договорів. При цьому надані позивачкою висновки експертних досліджень, які враховані судом при постановленні рішення, не можуть бути допустимими доказами у справі, оскільки дослідження проводилось в рамках кримінального провадження. Апелянт зазначає й про те, що ОСОБА_1 визнана потерпілою та цивільним позивачем в кримінальному провадженні № 0000943, в якому вона заявила ідентичні позовні вимоги, що є підставою для закриття провадження у зазначеній цивільній справі.

Також в апеляційній скарзі йдеться про те, що поза увагою суду залишилась й та обставина, що позивачка мала вільний доступ до своїх рахунків, неодноразово робила внески коштів на них, отримувала виписки по рахункам, з яких могла помітити неточності і це, як вважає апелянт, свідчить про порушення позивачем зобов`язання з вини кредитора. Внесення грошових коштів за квитанціями № 46, 5, 68, 82, 84 спростовується виписками Банку, які відображають облік та рух коштів клієнта на рахунку. Вважає вказані квитанції неналежними доказами у справі.

Також апелянт наголосив на тому, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто 3% річних та інфляційних витрат за кожним із рахунків, виходячи з принципів, закріплених у ст. 61 Конституції України.

Крім того апелянт в апеляційній скарзі висловив незгоду стосовно розміру стягнутих з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу, вважаючи їх розмір завищеним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Старюк В.А. доводи скарги не визнає, вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Зазначає, що вона є споживачем банківських послуг та стороною у договорі депозитного вкладу, а тому свої вимоги про повернення внесених на зберігання банку грошових коштів вона пред`являє до банку. За таких обставин немає ніякого значення хто саме з працівників банку протиправно знімав її кошти.

Вважає такими, що не заслуговують на увагу посилання апелянта на недбалість позивачки, як вкладника, яка полягає у нездійсненні нею контролю за коштами, які вона передала на зберігання банку, оскільки такий обов`язок умовами договору банківського вкладу на вкладника не покладається і сумніватися у добросовісності банку у неї не було підстав.

Кожне внесення коштів вона довела оригіналами квитанцій, які не можуть бути спростовані іншими доказами. Невідображення їх у виписках банку про рух коштів не спростовує факт їх внесення.

Не погоджується позивачка і з оцінкою апелянтом висновку почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження, як недопустимого доказу в цивільній справі. Свою незгоду мотивує тим, що у будь-якому разі, це є письмовий доказ, який відповідачем не спростований. Крім того зазначає, що цей висновок був предметом дослідження у інших справах, де позивачами були інші ошукані клієнти банку-відповідача і судовими рішеннями йому дана оцінка як належному та допустимому доказу.

Позивачка вважає такими, що суперечать положенням ст.625 ЦК України та судовій практиці доводи апелянта в частині відсутності підстав для стягнення з відповідача 3% річних за порушення виконання зобов`язання.

Щодо розрахунку ціни позову, то позивачка вважає його правильним, оскільки нарахування процентів на банківський вклад за умовами договору має здійснюватися з дня, наступного за днем надходження вкладу у банк. Позицію відповідача про те, що нарахування повинне здійснюватися з дати вимоги вкладника про повернення вкладу вважає хибною.

Апелянт надав до суду апеляційної інстанції відповідь на відзив у якій, крім доводів, викладених в апеляційній скарзі, додатково зазначає про те, що на підставі доказів, зібраних у незавершеному кримінальному провадженні не можуть встановлюватись обставини у цивільній справі, оскільки це суперечить завданням цивільного судочинства.

Звертає також увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про неповернення банком позивачці 10.02.2010 р. коштів у сумі 20 000 грн., оскільки в цей же день вказана сума разом з процентами, а саме 20 316, 87 грн. була знята і розміщена позивачкою на інших рахунок у банку.

Також вказує, що для нарахування 3% річних ст.1061 ЦК не застосовується, а наданий позивачкою розрахунок цієї штрафної санкції містить арифметичні помилки.

Крім зазначених в апеляційній скарзі, додатковою підставою для відмови у стягненні на користь позивачки витрат на правничу допомогу апелянт вважає відсутність у справі договору між позивачкою та адвокатом Старюком В.А. про надання правничої допомоги.

Заслухавши доповідача по справі, представників апелянта та позивача по справі, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що між сторонами у справі виникли цивільно-правові правовідносини на підставі договорів банківського вкладу. Доведеність вини працівників банку, які привласнили грошові кошти на депозитних рахунках не звільняє банк від належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором. Врахувавши той факт, що зняття коштів з рахунку позивача було здійснено не позивачем, та взявши до уваги обов`язок банку зберігати кошти позивача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення банківського вкладу з урахуванням процентів за користування коштами протягом всього часу існування договору підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних витрат, районний суд врахував пункт 3.1 договору від 10 грудня 2009 року, яким передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. А тому позивач на підставі статті 625 ЦК України має право на отримання сум, передбачених цією статтею. Крім того суд зазначив, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, у зв`язку із чим відповідач несе відповідальність, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» за період з 2009 р. по 2014 р. на підставі договорів було відкрито рахунки банківського вкладу (депозиту) на вимогу «Активні гроші»: № 2600 UAH; № 2601 UAH; № 2600 UAH; № НОМЕР_2 ; №2600 EUR. Згідно п.1.2.1.-1.2.3. зазначених договорів, для розміщення вкладу в банку клієнту відкриваються вкладні рахунки в гривні, доларах США та євро. Згідно п. 1.2.5. договору, строк зберігання вкладу з дати внесення коштів на рахунок до фактичної дати отримання вкладником коштів в банку, а відповідно до п. 1.2.6. договору, у разі, якщо вкладник не вимагає повернення строкового вкладу в дату повернення, то з цієї дати дія договору подовжується на такий самий строк зберігання. В цьому разі датою повернення вважається остання дата строку, на який було подовжено дію договору. Відповідно до п. 1.1. Правил, які є невід`ємною частиною договору банківського вкладу (депозиту), за договором банк приймає на зберігання від вкладника або для нього вклад та зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановлених договором. Підпунктом 3.1.1. Правил встановлено, що банк зобов`язується нести повну відповідальність за збереження коштів вкладника, розміщених згідно з умовами договору. Обставини зарахування коштів на вищевказані рахунки підтверджуються виписками банку по рахункам позивача та іншими банківськими документами (квитанціями на зарахування коштів, заяв на зняття готівки), копії яких наявні в матеріалах справи та оригінали яких оглянуті судом першої інстанції.

За фактом безпідставного зняття коштів з банківських рахунків відкрите кримінальне провадження за ЄРДР № 0000943, у якому ОСОБА_2 визнано потерпілою та цивільним позивачем.

Як стверджує представник позивача і це не спростував доказами представник відповідача, цивільний позов у кримінальному провадженні ОСОБА_1 не заявляла. За таких обставин посилання апелянта про наявність підстав для закриття провадження, яке здійснюється в порядку цивільного судочинства колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на законі, а тому його відхиляє.

За період з 27.12.2010 р. по 26.12.2013р. на вкладний (депозитний рахунок) № НОМЕР_8 , належний позивачу, зараховувалися певні кошти в гривні. Факт поповнення грошових коштів підтверджується випискою/рухом коштів по вкладному рахунку № НОМЕР_3 UAH станом по червень місяць 2015 року включно, квитанціями на зарахування коштів. Всього були внесені на рахунок № 2600 UAH грошові кошти у розмірі 126 462,00 грн., що співпадає з касовими документами банку (випискою банку). На даний час на вимогу позивачки вказані грошові кошти з нарахованими на них відсотками їх не повернуті.

За результатами почеркознавчої експертизи проведеної в межах зазначеного вище кримінального провадження зроблено висновок № 1744 від 25.05.2016 року, яким встановлено, що досліджуваний підпис, розташований у графі «підпис отримувача» на наданих заявах ПАТ «УкрСиббанк» про видачу готівки по рахунку № НОМЕР_3 UAH : № 15 від 16.07.2010 року на суму 4100 гривень, № 46 від 23.02.2011 року на суму 15170 гривень, № 57 від 08.09.2011 року на суму 16000 гривень, № 19 від 13.10.2011 року на суму 10000 гривень, № 45 від 14.11.2011 року на суму 45000 гривень, № 18 від 24.02.2012 року на суму 795 гривень, № 47 від 07.03.2012 року на суму 8000 гривень, № 99 від 06.08.2012 року на суму 2700 гривень, № 36 від 06.08.2012 року на суму 4000 гривень, №120 від 08.05.2013 року на суму 2500 гривень, № 82 від 17.05.2013 року на суму 21 гривень, № 78 від 09.09.2013 року на суму 5000 гривень, № 103 від 16.10.2013 року на суму 8000 гривень, № 31 від 22.11.2013 року на суму 600 гривень, № 22 від 25.11.2013 року на суму 100 гривень, № 58 від 09.01.2014 року на суму 10500 виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Факт внесення позивачкою грошових коштів на депозитний рахунок № НОМЕР_6 UAH у період з 01.02.2012 по 03.07.2012 року підтверджується копіями документів: випискою про рух коштів на рахунку та квитанціями на зарахування коштів. Всього було внесено 9950,00 грн., згідно виписки банку знято з рахунку 10000,00 грн. (з урахуванням депозитних процентів). 01.02.2012 року на цей рахунок за випискою банку було зараховано 1750,00 грн. Як вказує позивач, 01.02.2012 року фактично нею були внесені на рахунок грошові кошти у сумі 196 861,00 грн., що підтверджується оригіналом квитанції № 46 від 01.02.2012 р. Суд першої інстанції, з урахуванням вказаних доказів, зробив правильний висновок про втрату банком цих коштів.

10.02.2010 року позивачем були внесені на депозитний рахунок № 2600UAH сума 20000,00 грн. Цей факт відповідачем не оспорюється.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №2188 від 27.07.2015 року вирішити питання, чи виконаний досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 у графі «підпис отримувача» наданої на дослідження заяви на видачу готівки № 68 від 10 лютого 2010 року ОСОБА_1 або іншою особою, не вдалося з причин відсутності однозначності в оцінці ознак, що різняться та збігаються. Досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 в графі «підпис отримувача» наданої на дослідження заяви на видачу готівки № 68 від 10 лютого 2010 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Така неоднозначність висновку пояснюється тим, що в графі "підпис отримувача" стоять два підписи.

Стягуючи суму коштів по депозитному рахунку № НОМЕР_1 , з нарахуванням на неповернуту суму штрафних санкцій, суд першої інстанції виходив з того, що висновком судової почеркознавчої експертизи не доведено, що за заявою на видачу готівки кошти отримані саме позивачем. Колегія суддів вважає такий висновок правильним, аналізуючи його у сукупності з іншими доказами по справі.

За період з 10.12.2009 р. по 17.08.2012 р. позивачкою неодноразово вносилися на депозитний рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти в доларах США, що підтверджується випискою/рухом коштів на рахунку станом по червень місяць 2015 року та квитанціями на зарахування коштів. За виписками банку всього були внесені на рахунок № 2600USD 31 358,00 доларів США, знято з рахунку 31 603,00 доларів США (з урахуванням депозитних відсотків). Фактично позивачкою були внесені на вказаний рахунок такі суми, які не співпадають з випискою банку: 02.06.2011 року - 5100,00 доларів США, про що свідчить квитанція №5 від 02.06.2011 року, тоді як за випискою банку 2100 доларів США; 29.06.2011 року - 5200,00 доларів США, квитанція № 68 від 29.06.2011 року, а за випискою банку 1000 доларів США; 17.08.2011 року - 5000,00 доларів США, квитанція № 82 від 17.08.2011 року, за випискою банку 3000 доларів США; 02.11.2011 року -1000,00 доларів США, про що свідчить квитанція № 84 від цієї дати, тоді як за випискою банку кошти взагалі не вносились.

Факт незаконного зняття коштів з рахунку № НОМЕР_2 невідомими особами підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи № 2188 від 27.07.2015 року, з якого вбачається, що досліджуваний підпис, розташований в графі «підпис отримувача» в наступних документах: заява на видачу готівки № 67 від 28 травня 2010 р. на суму 1500,00 дол. США; заява на видачу готівки № 8 від 01 квітня 2011 р. на суму 2000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 87 від 01 жовтня 2012 р. на суму 200,00 дол. США; заява на видачу готівки № 57 від 09 жовтня 2012 р. на суму 50,00 дол. США; заява на видачу готівки № 37 від 18 червня 2010 р. на суму 500,00 дол. США; заява на видачу готівки № 59 від 12 серпня 2010 р. на суму 3000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 59 від 28 березня 2013 р. на суму 10,00 дол. США; заява на видачу готівки № 49 від 01 лютого 2012 р. на суму 843,00 дол. США; заява на видачу готівки № 32 від 19 листопада 2010 р. на суму 1000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 41 від 13 січня 2010 р. на суму 10 000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 77 від 19 жовтня 2011 р. на суму 1000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 55 від 23 серпня 2011 р. на суму 2000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 31 від 28 липня 2011 р. на суму 4000,00 дол. США; заява на видачу готівки № 46 від 18 жовтня 2011 р. на суму 5500,00 дол. США -- виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

З 10.12.2009 року по 02.04.2013 року позивачкою вносилися на депозитний рахунок № НОМЕР_5 грошові кошти у валюті «євро», всього було внесено 3380,00 євро. Факт поповнення грошових коштів підтверджується наданою банком випискою з рахунку/руху коштів; виписки з рахунку також свідчать про те, що за період з 26.10.2010 року по 12.04.2013 року з вказаного рахунку були зняті кошти у розмірі 3395,00 євро.

За результатами судової почеркознавчої експертизи № 5023 від 10.12.2015 року підпис, розташований в графі «підпис отримувача» в таких документах, як заява на видачу готівки №55 від 26 жовтня 2010 р. на суму 500,00 євро, заява на видачу готівки № 91 від 24 лютого 2012 р. на суму 795,00 євро, заява на видачу готівки № 38 від 12 квітня 2013 р. на суму 600,00 євро виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Експертом не вирішено питання чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 у графі "підпис отримувача" у заяві на видачу готівки № 17 від 30 грудня 2011 року на суму 1500,00 євро ОСОБА_1 чи іншою особою, з причини відсутності однозначності в оцінці ознак, що різняться та збігаються.

Наведені вище докази переконливо свідчать про те, позивачці на її вимогу не повернуті банком внесені нею на депозитні рахунки кошти. Отже саме банком не виконані зобов`язання за договорами банківського вкладу. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що на користь позивачки підлягають стягненню суми банківського вкладу з нарахуванням процентів за користування коштами протягом всього часу дії договору, 3 % річних, а за рахунками, де зберігалися грошові кошти у гривні, також і інфляційних втрат.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші в повне розпорядження банку. З моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником, а тому саме банку спричиняється шкода у разі їх викрадення.

Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з`являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов`язань за договором.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між позивачем та відповідачем виникли цивільно-правові правовідносини з приводу відкриття та розміщення грошових коштів на депозитних рахунках, тому питання про ступінь вини працівників банку, які привласнили вказані кошти, не впливає на обов`язок банку щодо належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором.

Доводи апеляційної скарги в цій частині суд апеляційної інстанції до уваги не приймає.

Доводи апелянта про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивачки 3% річних колегія суддів вважає таким, що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) висловила з цього питання правову позицію та зазначила, що відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені у розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

За таких підстав суд першої інстанцій, встановивши порушення виконання банком умов договору, дійшов правильного висновку про застосування до спірних правовідносин статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення з відповідача 3 % річних. Колегія суддів погоджується з розрахунком 3% річних, виконаним спеціалістом з бухгалтерського обліку банківських операцій ОСОБА_9 , оскільки вважає застосовану нею методику правильною.

У апеляційній скарзі також порушено питання стосовно неправомірного посилання суду першої інстанції на експертне дослідження виконане в рамках іншого провадження та не на підставі ухвали суду, яке, на думку апелянта, не може бути допустимим доказом у цивільній у справі.

Колегія суддів вважає таке твердження заявника безпідставним, оскільки відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Разом з тим, вказаний висновок було отримано у передбаченому законом порядку.

Чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо можливості використання під час розгляду справи доказів, отриманих в межах інших проваджень. Достовірність і достатність таких доказів оцінюється судом з урахуванням обставин конкретної справи. Такої судової практики дотримується й Верховний Суд (правовий висновок від 27.01.2021 року, викладений у справі №461/3675/17.

Суд першої інстанції аргументовано врахував цей доказ, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. При цьому відповідач в межах цивільного судочинства не навів обґрунтованих доводів на спростування висновків експертного дослідження виконаного в рамках кримінального провадження ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції. З цих підстав клопотання про проведення почеркознавчої експертизи в суді апеляційної інстанції колегія суддів вважає таким, що не підлягає задоволенню.

Крім того, клопотання відповідача про проведення судової почеркознавчої експертизи для з`ясування питання: «кому (якщо не ОСОБА_1 ) належать підписи на квитанціях про отримання грошей з депозитних рахунків» суд першої інстанції вирішив ухвалою від 30.07.2020 року і його обґрунтовано відхилив, оскільки вважав, що зазначене питання не має правового значення у даній справі. Вказана ухвала залишена без змін судом апеляційної інстанції. Колегія суддів притримується такої ж позиції і не вбачає підстав для проведення експертизи для з`ясування вказаного питання.

Колегія суддів визнає такими, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати. При цьому зазначає, що відповідно до матеріалів справи, а саме протоколу судового засідання від 28.01.2021 року суддя Цюрупинського районного суду Херсонської області 28.01.2021 року о 15:21 вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, о 15:47 того ж дня по справі було проголошено вступну та резолютивну частини рішення, що підтверджено протоколом судового засідання та записом аудіофіксації судового засідання.

За таких обставин рішення суду про задоволення позову є законним і обґрунтованим та доводами апеляційної скарги не спростовано.

Відносно доводів апеляційної скарги в частині стягнутих судових витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем було подано розрахунок таких витрат, а також оригінали квитанцій до прибуткового касового ордера, згідно з якими загальний розмір витрат на правову допомогу складає 44 000 гривень.

В суді апеляційної інстанції адвокат Старюк В.А. надав договір про надання правової допомоги, укладений між ним та ОСОБА_1 , датований 04 червня 2018 року, яким передбачена сума адвокатського гонорару у розмірі 7% від заявлених вимог. Заявлена позивачкою сума на відшкодування витрат на правничу допомогу знаходиться в межах розміру, обумовленого сторонами у договорі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки справа є складною, потребує вивчення не тільки правових питань, але й питань спеціальних галузей, зокрема тих, що стосуються касового та бухгалтерського обліку. Справа перебуває на розгляді в суді з серпня 2015 року і з цього часу позивачці надається допомога довіреною особою ОСОБА_10 , а з червня 2018 року також і адвокатом Старюком В.А.

Доводи апелянта про те, що наданими адвокатом документами не підтверджено реальна сплата адвокатських послуг задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на положеннях ч.2 ст.137 ЦПК, якою передбачено, що відшкодуванню підлягають також витрати на правничу допомогу, які тільки підлягають сплаті.

Разом з тим, на думку колегії суддів, з розрахунку витрат на правничу допомогу підлягає виключенню квитанція на суму 10 000 грн., яка датована 16.08.2019 р., так як на дату подання заяви про понесені витрати ця дата (16.08.2019 р.) ще настала, на чому акцентує увагу апелянт.

Також є слушними доводи апелянта про неправильне визначення судом розміру судового збору, який стягнутий з відповідача при постановленні судового рішення. Позивач при поданні позову був звільнений від його сплати. Як правильно зазначає апелянт, на момент подання позову 27 серпня 2015 року судовий збір підлягав оплаті у розмірі 3654 грн. (1218 грн.Х 3), оскільки діючою на той час редакцією Закону України «Про судовий збір» було передбачено за подання позову майнового характеру ставка судового збору у розмірі 1% від ціни позову, але не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (ч.2 ст.4 Закону).

На підставі викладеного рішення суду в частині стягнутих з відповідача судових витрат підлягає зміні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 січня 2021 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінити, зменшити стягнуту судом суму до 34000 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 сумі 4000 гривень- витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складено 18 липня 2021 року.

Суддя О.М. Полікарпова

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 року, текст якої наведено нижче:

Постанова

Іменем України

24 листопада 2021 року м. Київ

справа № 666/4894/15-ц

провадження № 61-13188св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 січня 2021 року в складі судді Яценка О. М. та постанову Херсонського апеляційного суду від 12 липня 2021 року в складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі АТ «УкрСиббанк») про повернення коштів, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу.

Позов обґрунтований тим, що вона за період з 2009 року по 2014 рік як споживач фінансових послуг банку, відкрила у Херсонському регіональному управлінні ПАТ «УкрСиббанк» рахунки банківського вкладу (депозиту) на вимогу «Активні гроші». За період з 30 червня 2010 року по 26 грудня 2013 року на рахунок № 2600 UAH нею зараховані кошти в гривні в загальній сумі 126 462,00 грн, які неодноразово знімались невідомою особою. Всього було знято (з урахуванням депозитних процентів) 132 486,00 грн.

Також у період з 01 лютого 2012 року по 03 липня 2012 року на депозитний рахунок № НОМЕР_4 нею внесені грошові кошти в сумі 205 061,00 грн, які були за період з 01 лютого 2012 року по 06 серпня 2012 року зняті та привласнені невідомою особою в сумі 205 111,00 грн (з урахуванням депозитних відсотків).

10 лютого 2010 року вона внесла на депозитний рахунок № 2600 UAH 20000,00 грн, які були зняті та привласнені невідомою особою.

За період з 10 грудня 2009 року по 17 серпня 2012 року нею внесені на депозитний рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти в доларах США у загальній сумі 41 558,00 доларів США, які були зняті та привласнені невідомою особою у розмірі 41 803,00 доларів США (з урахуванням депозитних відсотків).

За період з 10 грудня 2009 року по 02 квітня 2013 року нею вносилися на депозитний рахунок № НОМЕР_5 грошові кошти у валюті «євро», всього було внесено 3380,00 євро, знято та привласнено невідомою особою, з урахуванням депозитних відсотків, 3395,00 євро.

У поверненні на її поточний та вкладні рахунки сум незаконно знятих грошових коштів банком відмовлено.

У зв`язку з наведеним просить стягнути з відповідача на свою корить грошові кошти депозитних вкладів з нарахованими відсотками, інфляційними втратами, а також три проценти річних від простроченої суми, з урахуванням уточнення позовних вимог, зокрема, за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_3 UAH - в загальному розмірі 393 379,21 грн, що складається з 132 486,00 грн депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 33 556,32 грн; 3% річних у розмірі 19 146,59 грн; за період з 26 березня 2014 по 01 червня 2018 року 208 190,30 грн інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_6 UAH у загальному розмірі 601 974,60 грн, що складається з 205 111,00 грн депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 49124,99 грн; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 29 286.97 грн; інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 318 451,64 грн; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_1 , в загальному розмірі 67 632,14 грн, що складається з 20 000,00 грн депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 по 01 червня 2018 року у розмірі 8563,79 грн; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 3290,38 грн; інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 35 777,97 грн; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_2 , в загальному розмірі 51 650,69 доларів США, що складається з 41 803,00 доларів США депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 4126,41 доларів США; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 5721,28 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01 червня 2018 року (100 доларів США =2612,2310 грн.) - еквівалентно 149 453,05 грн; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_5 , в загальному розмірі 3975,60 євро, що складається з 3395,00 євро депозитного вкладу, з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 138,56 євро; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 442,04 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 01 червня 2018 року (100 євро = 3056,0490) - еквівалентно 13508,96 грн.

Крім того, просила стягнути витрати на правову допомогу у справі в загальному розмірі 44 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 січня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно зняті з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_3 UAH, у загальному розмірі 393379,21 грн, що складається з 132486,00 грн депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 33556,32 грн; 3% річних у розмірі 19146,59 грн; за період з 26 березня 2014 по 01 червня 2018 року, 208190,30 грн інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно зняті з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_6 UAH, в загальному розмірі 601974,60 грн, що складається з 205111,00 грн депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року в розмірі 49124,99 грн; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 29286,97 грн; інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 318451,64 грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно зняті з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_7 UAH, в загальному розмірі 67632,14 грн, що складається з 20000,00 грн депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року в розмірі 8563,79 грн; 3% річних за період з 26 березня 2014 по 01 червня 2018 року в розмірі 3290,38 грн; інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 35777,97грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно зняті з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_2 , в загальному розмірі 51650,69 доларів США, що складається з 41803,00 доларів США депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року в розмірі 4126,41 доларів США; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року в розмірі 5721,28 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01 червня 2018 року (100 доларів США =2612,2310 грн.) - еквівалентно 149453,05 грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно зняті з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_5 , в загальному розмірі 3975,60 євро, що складається з 3395,00 євро депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року в розмірі 138,56 євро; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року в розмірі 442,04 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 01 червня 2018 року (100 євро=3056,0490) - еквівалентно 13508,96 грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь держави судові витрати зі сплаті судового збору в сумі 18389,22 грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 44000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що між сторонами у справі виникли цивільно-правові правовідносини на підставі договорів банківського вкладу. Доведеність вини працівників банку, які привласнили грошові кошти на депозитних рахунках не звільняє банк від належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором. Врахувавши той факт, що зняття коштів з рахунку позивача було здійснено не позивачем, та взявши до уваги обов`язок банку зберігати кошти позивача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення банківського вкладу з урахуванням процентів за користування коштами протягом всього часу існування договору підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних витрат, районний суд врахував пункт 3.1 договору від 10 грудня 2009 року, яким передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. А тому позивач на підставі статті 625 ЦК України має право на отримання сум, передбачених цією статтею. Крім того суд зазначив, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, у зв`язку із чим відповідач несе відповідальність, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 12 липня 2021 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 січня 2021 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінено, зменшено стягнуту судом суму до 34000,00 грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 4 000,00 грн витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Погодившись із висновками суду першої інстанції в частині вимог позивача щодо наявності підстав для стягнення банківського вкладу з урахуванням процентів за користування коштами протягом всього часу існування договору, 3% річних та інфляційний витрат, апеляційний суд вважав, що з розрахунку витрат на правничу допомогу підлягає виключенню квитанція на суму 10 000 грн, яка датована 16 серпня 2019 року, так як на дату подання заяви про понесені витрати ця дата (16 серпня 2019 року) ще не настала, на чому акцентував увагу заявник.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У серпні 2021 року АТ «УкрСиббанк» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та закрити провадження у справі.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 461/233/17-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 333/6816/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 липня 2020 року в справі № 537/6956/14-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18, постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року в справі № 6-149цс13, постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року в справі № 569/3759/17 (провадження № 61-1168св17), постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 760/6220/16-ц (провадження № 61-27389св18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункти 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Разом з цим, заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази, а також суд необґрунтовано відхилив клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не подано.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що за період з 10 грудня 2009 року по 17 серпня 2012 року позивачем неодноразово вносилися на депозитний рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти в доларах США, що підтверджується випискою/рухом коштів на рахунку станом по червень місяць 2015 року та квитанціями на зарахування коштів.

За виписками банку всього були внесені на рахунок № 2600USD 31 358,00 доларів США, знято з рахунку 31 603,00 доларів США (з урахуванням депозитних відсотків). Фактично позивачем були внесені на вказаний рахунок такі суми, які не співпадають з випискою банку: 02 червня 2011 року - 5100,00 доларів США, про що свідчить квитанція від 02 червня 2011 року №5, тоді як за випискою банку 2100 доларів США; 29 червня 2011 року - 5200,00 доларів США, квитанція від 29 червня 2011 року № 68, а за випискою банку 1000 доларів США; 17 серпня 2011 року - 5000,00 доларів США, квитанція від 17 серпня 2011 року № 82, за випискою банку 3000 доларів США; 02 листопада 2011 року -1000,00 доларів США, про що свідчить квитанція № 84 від цієї дати, тоді як за випискою банку кошти взагалі не вносились.

Факт незаконного зняття коштів з рахунку № НОМЕР_2 невідомими особами підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 27 липня 2015 року № 2188, з якого вбачається, що досліджуваний підпис, розташований в графі «підпис отримувача» в наступних документах: заява на видачу готівки від 28 травня 2010 року № 67 на суму 1500,00 дол. США; заява на видачу готівки від 01 квітня 2011 року № 8 на суму 2000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 01 жовтня 2012 року № 87 на суму 200,00 дол. США; заява на видачу готівки від 09 жовтня 2012 року № 57 на суму 50,00 дол. США; заява на видачу готівки від 18 червня 2010 року № 37 на суму 500,00 дол. США; заява на видачу готівки від 12 серпня 2010 року № 59 на суму 3000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 28 березня 2013 року № 59 на суму 10,00 дол. США; заява на видачу готівки від 01 лютого 2012 року № 49 на суму 843,00 дол. США; заява на видачу готівки від 19 листопада 2010 року № 32 на суму 1000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 13 січня 2010 року № 41 на суму 10 000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 19 жовтня 2011 року № 77 на суму 1000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 23 серпня 2011 року № 55 на суму 2000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 28 липня 2011 року № 31 на суму 4000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 18 жовтня 2011 року № 46 на суму 5500,00 дол. США -- виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

З 10 грудня 2009 року по 02 квітня 2013 року позивачем вносилися на депозитний рахунок № НОМЕР_5 грошові кошти у валюті «євро», всього було внесено 3380,00 євро. Факт поповнення грошових коштів підтверджується наданою банком випискою з рахунку/руху коштів; виписки з рахунку також свідчать про те, що за період з 26 жовтня 2010 року по 12 квітня 2013 року з вказаного рахунку були зняті кошти у розмірі 3395,00 євро.

За результатами судової почеркознавчої експертизи від 10 грудня 2015 року № 5023 підпис, розташований в графі «підпис отримувача» в таких документах, як заява на видачу готівки від 26 жовтня 2010 року №55 на суму 500,00 євро, заява на видачу готівки від 24 лютого 2012 року № 91 на суму 795,00 євро, заява на видачу готівки від 12 квітня 2013 року № 38 на суму 600,00 євро виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Експертом не вирішено питання чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 у графі «підпис отримувача» у заяві на видачу готівки від 30 грудня 2011 року № 17 на суму 1500,00 євро ОСОБА_1 чи іншою особою, з причини відсутності однозначності в оцінці ознак, що різняться та збігаються.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача депозитних вкладів

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У § 52, 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 січня 2013 року у справі «Zolotas проти Греції» (№ 2) суд зазначив, що, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є одним з основоположних елементів правової держави («Nejdet Sahin I Perihan Sahin v. Turkey», № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі Інструкція; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту (пункт 1.10 Інструкції).

Верховним Судом враховано, що у справі, що переглядається, судами встановлено існування між сторонами суто договірних відносин, зокрема за договорами банківських вкладів.

У зв`язку з наведеним обґрунтованими є висновки про те, що позивач має право вимоги до банку про повернення вкладів за договорами банківського вкладу, нарахованих процентів згідно з умовами договорів та застосування наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов`язань за договором.

Такі висновки узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, від якого Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав відступати, про що зазначено у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21).

Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові наголосила, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи заявника про те, що в даному випадку правовідносини між сторонами мають розцінюватися як деліктні, а не договірні, оскільки зняття коштів відбулося внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши існування між сторонами суто договірних відносин (цивільно-правових), зокрема за договорами банківських вкладів, і невиконання умов щодо повернення позивачу коштів у відповідності до умов договору, обґрунтовано вважав, що питання про ступінь вини працівників банку, які привласнили вказані кошти, не впливає на обов`язок банку щодо належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором, а тому дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення коштів депозитного вкладу за договорами вкладних депозитних рахунків.

Щодо стягнення 3 % річних за усіма вкладами та індексу інфляції за сумою вкладу

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій не досліджували питання, коли ОСОБА_1 звернулася до банку із вимогою про повернення вкладу та з якого саме моменту підлягають нарахуванню 3 % річних та інфляційні втрати на суму боргу у порядку частини другої статті 625 ЦК України, що має значення для правильного вирішення цих позовних вимог, а тому Верховний Суд дійшов висновку про скасування в цій частині рішення апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд.

щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих відсотків за договорами депозитних вкладів

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) викладено правовий висновок про те, що згідно з частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.

Таким чином, після пред`явлення вимоги про дострокове повернення вкладів та розірвання договорів депозиту банк має сплатити відсотки за користування цими грошовими коштами в розмірі, визначеному відповідно до вимог статті 1070 ЦК України (див. також постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 757/40017/17-ц, провадження № 61-4249св19 та від 22 лютого 2021 року у справі № 757/61112/17-ц, провадження № 61-5331св19).

Однак в порушення вимог статей 89, 263, 264, 367, 368 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, не дослідив належним чином депозитні договори, що укладені між сторонами в цій справі щодо визначеного розміру відсоткової ставки за користування грошовими вкладами в разі неналежного виконання зобов`язань за договорами після закінчення строку їх дії.

Зазначене має важливе правове значення, оскільки від застосованого судом механізму обчислення розміру відсотків, на які позивач має право до та після закінчення строку дії депозитних договорів, залежить правильність нарахування передбачених частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних.

Верховний Суд не наділений процесуальними повноваженнями здійснювати дослідження доказів та встановлення фактичних обставин у справі.

Враховуючи вищевикладене, у частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами, 3 % річних за вкладами та індексу інфляції за вкладами Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у зв`язку з недослідженням доказів у справі та, відповідно, невстановлення фактичних обставин справи у частині вирішення цих позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи суду належить урахувати наведені у цій постанові висновки суду касаційної інстанції, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 12 липня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення депозитних вкладів залишити без змін.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 12 липня 2021 року в частині позовних ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення процентів за депозитними вкладами, інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов

Ухвала суду може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено 29.07.2025 року

СуддяЯ. В. Шестакова