ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м.Суми

Справа №591/5394/24

Номер провадження 22-ц/816/1040/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Авраменка Олександра Вікторовича

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 листопада 2024 року, в складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене у м.Суми, повне рішення виготовлено 28 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Свої вимоги мотивувала тим, що з жовтня 2018 року працювала на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення Головного управління Держжпродспоживслужби в Сумській області. 20 лютого 2023 року був виданий наказ про її звільнення за власним бажанням. Постановою Сумського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року у справі №591/2163/23 визнано незаконним та скасовано цей наказ, поновлено її на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області. 02 лютого 2024 року виданий наказ №34-К про поновлення її на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення та одразу повідомлено про скорочення цієї посади, хоча де-факто така посада і відділ не існували з 2023 року. Змін до штатного розпису щодо введення скороченої посади не вносилось. Вона продовжує перебувати на посаді, яка відсутня у штатному розписі, що свідчить про неналежне виконання постанови суду про поновлення її на роботі. 31 травня 2024 року відповідачем видано наказ про переміщення її з 03 червня 2024 року до сектору правового забезпечення, однак у наказі не визначено, на яку посаду її переміщують, з посадовою інструкцією її не ознайомлювали, згоди на її переміщення не запитували.

Посилаючись на те, що зазначені порушення є підставою для стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки виконання постанови Сумського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року по справі №591/2163/23 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток з 01 лютого 2024 року по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Авраменко О.В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що поновлення ОСОБА_1 поза штатом є неналежним виконанням рішення суду про поновлення на роботі. Крім того, одночасно з направленням наказу про поновлення її на роботі, їй направлено повідомлення про подальше звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки факту відсутності посади позивачки в штатному розписі та відсутності посадової інструкції в період з 02.02.2024 р. по 03.06.2024 р., а також не ознайомлення її з такою інструкцією навіть станом на момент ухвалення судового рішення 28.11.2024 р. Суд не врахував правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачка з 2018 року працювала на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області.

Наказом від 20.02.2023 р. №58-к її звільнено з посади з 20.02.2023 р. за власним бажанням, згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням законодавства про працю.

Постановою Сумського апеляційного суду від 01.02.2024 р. у справі №591/2163/23 рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 вересня 2023 року в частині вирішених позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано і прийнято нову постанову в частині цих вимог.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області № 58-к від 20 лютого 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області. Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 лютого 2023 року по 01 лютого 2024 року в сумі 75528 грн 40 коп. з наступним утриманням податків і обов`язкових платежів.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 вересня 2023 року в частині розподілу судових витрат змінено.

Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на користь держави судовий збір в сумі 2147 грн 20 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідно до змісту даної постанови середньоденна заробітна плата позивачки становить 304,55 грн (а.с. 6-11).

02.02.2024 р. Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області видано наказ №34-к, яким скасовано наказ №58-к від 20.01.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення з 21.02.2023 р.; доручено відділу роботи з персоналом попередити ОСОБА_1 про скорочення посади провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення внаслідок зміни структури та штатного розпису (а.с. 11 зв).

02.02.2024 р. внесено запис до трудової книжки позивачки, відповідно до якого запис №14 (про звільнення із займаної посади) є недійсним. Поновлена на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області з 21.02.2023 р. (а.с. 60)

02.02.2024 р. роботодавцем складено попередження ОСОБА_1 про скорочення посади провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення. Матеріали справи не містять інформації про дату ознайомлення позивачки із цим попередженням (а.с. 36) .

04.02.2024 р. ОСОБА_2 було направлено на адресу Головного управління Держпродспоживслужби заяви, на які 04.03.2024 р. надана відповідь, що Головним управлінням внесено пропозиції до зміни структури Головного управління в частині створення посади провідного спеціаліста юрисконсульта сектору правового забезпечення. До затвердження нової структури та штатного розпису з вищезазначеними змінами посада провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення знаходиться поза штатом із збереженням за заявницею всіх трудових гарантій та заробітної плати без перешкоджання у забезпеченні роботою (а.с. 12).

Після винесення наказу про поновлення позивачки на роботі вона фактично до роботи не приступила. Згідно з табелями обліку робочого часу та копіями наказів про відпустки позивачка 01.02.2024 р. та 02.02.2024 р. була відсутня на роботі з причини «неявка по невстановленим», з 05.02.2024 р. по 18.02.2024 р. перебувала у щорічній основній відпустці, з 19.02.2024 р. по 06.03.2024 р. у додатковій оплачуваній відпустці, з 07.03.2024 р. по 21.03.2024 р. у щорічній основній відпустці, з 22.03.2024 р. по 13.05.2024 р. та з 14.05.2024 р. по 11.08.2024 р. перебувала у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (а.с. 12 зв, 51-54). За поясненнями сторін у подальшому наказами позивачці також надавалась відпустка без збереження заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у якій вона перебуває на час розгляду даної справи.

Судом встановлено, що позивачка виїхала за межі України у зв`язку з введеним воєнним станом у березні 2022 року і на даний час не повернулась.

Відповідно до штатного розпису на 2024 рік, який був затверджений 29.01.2024 р., у Головному управлінні Держпродспоживслужби у Сумській області був відсутній відділ правового забезпечення. У секторі правового забезпечення було 3 штатні посади: 1 посада завідувача сектору та дві посади головного спеціаліста (а.с. 78-79). Наказом від 29.01.2024 р. №19-к цей штатний розпис був введений у дію (а.с. 80 зв.)

11.05.2024 р. головою Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів було затверджено новий штатний розпис Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області, відповідно до якого у сектор правового забезпечення додано також 1 штатну одиницю провідного юрисконсульта (а.с. 82-83). Наказом від 15.05.2024 р. №159-к цей штатний розпис був введений у дію з 03.06.2024 р. (а.с. 81).

Наказом від 31.05.2024 р. №211-к переміщено ОСОБА_1 , провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення з 03.06.2024 до сектору правового забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області з подальшим виконанням роботи у межах трудового договору (а.с. 37). Матеріали справи не містять доказів дати ознайомлення позивачки із цим наказом.

Відповідно до наданої відповідачем довідки посадовий оклад провідного юрисконсульта у 2023 році на дату звільнення ОСОБА_1 складав 5905 грн. Посадовий оклад у 2024 році на дату поновлення в установі становив 7207 грн (а.с. 109).

Відповідачем надано копії посадових інструкцій провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення (редакція 2018 рік) та провідного юрисконсульта сектору правового забезпечення (редакція 03.06.2024). Зі змісту цих документів вбачається, що вони містять положення про ідентичні права та посадові обов`язки, кваліфікаційні вимоги, тощо, окрім положень, визначених пунктом 19 розділу ІІ посадової інструкції в редакції 2018 року, які передбачали працю провідного юрисконсульта в режимі ненормованого робочого дня. У посадовій інструкції провідного юрисконсульта сектора правового забезпечення цей пункт відсутній (а.с. 56-57,110-111).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що у діях роботодавця не вбачається порушення вимог законодавства, які були б підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 236 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно з частиною п`ятою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому, належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на наступний день після ухвалення Сумським апеляційним судом постанови, якою поновлено позивачку на посаді провідного спеціаліста відділу правового забезпечення, відповідачем було видано наказ про поновлення на роботі на тій посаді, яка вказана у постанові суду у справі № 591/2163/23. Внесено відповідний запис до трудової книжки позивача. За твердженням позивачки у позовній заяві, із наказом вона була ознайомлена на наступний робочий день (05.02.2024). Після поновлення на посаді позивачка реалізувала своє право на відпустки: з 05.02.2024 вона перебувала у оплачуваних відпустках, а згодом у відпустках без збереження заробітної плати, які їй були надані роботодавцем за її заявами. Листом від 04.03.2024 позивачку було повідомлено про вжиття заходів щодо зміни структури управління в частині створення посади, на яку її було поновлено та про збереження за нею всіх трудових гарантій, заробітної плати без перешкоджання у забезпеченні роботою. У подальшому було внесено зміни до штатного розпису та введено у сектор правового забезпечення посаду провідного юрисконсульта, на яку позивачку було переміщено. Наказ про переміщення її на нову посаду позивачка не оскаржувала. Зі змісту посадових інструкцій за посадою, яку позивачка займала до незаконного звільнення та за посадою, яка була введена у штатний розпис, вбачається, що посадові права та обов`язки, кваліфікаційні вимоги, тощо не змінилися. Було виключено положення про ненормований робочий день, що покращує становище працівника. З довідки, наданої відповідачем, вбачається, що посадовий оклад за посадою, на якій позивачку поновлено, є більшим за посадовий оклад за посадою, з якої позивачку було незаконно звільнено.

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідачем у спосіб, який передбачений законом та судовим рішенням у справі № 591/2163/23 поновлено позивачку на посаді, яку вона раніше займала та з якої була незаконно звільнена шляхом видання відповідного наказу та внесення запису до трудової книжки. Матеріали справи не містять доказів перешкоджання фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Позивачка з моменту поновлення її на посаду не виявляла наміру фактично приступати до виконання обов`язків, оскільки подавала заяви на відпустки. Право позивачки, як працівника, на відпустку, було забезпечене роботодавцем. Після внесення змін до штатного розпису позивачку було переміщено у структурний підрозділ головного управління. Позивачка заперечує законність такого переміщення, разом з цим, наказ про переміщення вона не оскаржувала.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що мала місце затримка роботодавцем виконання рішення суду про поновлення на роботі позивачки. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позову, були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано ним спростовані.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи, що розмір середньоденного заробітку позивача становить 304,55 грн, період середнього заробітку, який вирішувався у даній справі з 01 лютого 2024 року по листопад 2024 року складав 10 місяців, тому розмір вимог не перевищував 250 прожиткових мінімумів, у зв`язку з цим постанова апеляційного суду відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Авраменка Олександра Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина