Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" серпня 2025 р. Справа № 608/994/25

Номер провадження2/608/593/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Запорожець Л. М.

за участю секретаря с/з Фаштиковської М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Чорткові справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чортківської міської ради Тернопільської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Чортківської міської ради Тернопільської області про визнання права власності посилаючись на те, що в грудні 1993 року йому - ОСОБА_1 , рішенням Білівської сільської ради народних депутатів Чортківського району Тернопільської області було передано у власність земельну ділянку 0,40 га під забудову та під особисте підсобне господарство.

В 1994 році ОСОБА_1 відповідно здійснив будівництво житлового будинку з господарськими будівлями на виділеній йому земельній ділянці, що підтверджується виданим та оформленим будівельним паспортом за реєстраційним номером № 8023 виданого на ОСОБА_1 , будинок знаходиться в АДРЕСА_1 .

В подальшому, він вирішив належним чином оформити право власності на будинок із господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та звернувся до відповідача щодо внесення відомостей до реєстру нерухомого майна, однак йому було усно повідомлено, що не можливо внести відомості, оскільки у нього відсутній правовстановлючий документ на будинковолодіння, у зв`язку із чим, він змушений звернутися до суду із даним позовом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1). Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2).

У ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За приписами ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2022 року у справі №716/2290/19 вказав: громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Технічна інвентаризація нерухомого майна в сільській місцевості почала проводитися згідно з Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056.

Облік такого майна здійснювався виключно по погосподарським книгам сільських рад.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Згідно з пунктом 6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися актами органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності.

Як вбачається із виписки з погосподарської книги № 18, особовий рахунок № НОМЕР_1 , суспільна група господарства - робітник, сторінка 2-3, Білівська сільська рада народних депутатів за 1996-2000 роки, станом на 01.01.1996 року за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_1 - голова господарства, ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_3 син, ОСОБА_4 донька.

Зважаючи на діючі на той час норми права, записи у погосподарських книгах є актами органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності ОСОБА_1 з 1994 року є власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 хоча право власності за ним й не було зареєстроване.

Державним реєстратором відмовлено Чортківської міської ради у проведенні реєстраційних дій, тобто позивач фактично позбавлений можливості в позасудовому порядку оформити за собою право власності на житловий будинок, в якому постійно і безперервно проживає з 1994 року, тому існує спір про право.

В судове засідання позивач та його представник адвокат не з`явилися, на адресу суду поступила заява про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Враховуючи подані заяви, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних мотивів.

В грудні 1993 року позивачу ОСОБА_1 , рішенням Білівської сільської ради народних депутатів Чортківського району Тернопільської області було передано у власність земельну ділянку 0,40 га під забудову та під особисте підсобне господарство.

В 1994 році ОСОБА_1 відповідно здійснив будівництво житлового будинку з господарськими будівлями на виділеній йому земельній ділянці, що підтверджується виданим та оформленим будівельним паспортом за реєстраційним номером № 8023 виданого на ОСОБА_1 , будинок знаходиться в АДРЕСА_1 .

В подальшому, позивач вирішив належним чином оформити право власності на будинок із господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та звернувся до відповідача щодо внесення відомостей до реєстру нерухомого майна, однак йому було усно повідомлено, що не можливо внести відомості, оскільки у нього відсутній правовстановлючий документ на будинковолодіння, у зв`язку із чим, він змушений звернутися до суду із даним позовом.

У постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

У постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України.

У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1ст. 328 ЦК У країни).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

У п.п. 5, 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 роз`яснено, що, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Тому вони змушені звернутися до суду для захисту прав та законних інтересів у сфері спадкових правовідносин.

За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).

За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У частині 1 статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За приписами ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2022 року у справі №716/2290/19 вказав: громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Технічна інвентаризація нерухомого майна в сільській місцевості почала проводитися згідно з Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056.

Облік такого майна здійснювався виключно по погосподарським книгам сільських рад.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Згідно з пунктом 6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися актами органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності.

Як вбачається із виписки з погосподарської книги № 18, особовий рахунок № НОМЕР_1 , суспільна група господарства - робітник, сторінка 2-3, Білівська сільська рада народних депутатів за 1996-2000 роки, станом на 01.01.1996 року за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_1 - голова господарства, ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_3 син, ОСОБА_4 донька.

Зважаючи на діючі на той час норми права, записи у погосподарських книгах є актами органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності ОСОБА_1 з 1994 року є власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 хоча право власності за ним й не було зареєстроване.

Державним реєстратором відмовлено Чортківської міської ради у проведенні реєстраційних дій, тобто позивач фактично позбавлений можливості в позасудовому порядку оформити за собою право власності на житловий будинок, в якому постійно і безперервно проживає з 1994 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1). Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2).

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 328, 392 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 4, 12, 76, 81, 89, 263, 264, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Чортківської міської ради Тернопільської області про визнання права власності- задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код платника податків: НОМЕР_2 , право власності на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20 серпня 2025 року.

Суддя:/підпис/

Згідно з оригіналом

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/994/25 .

Рішення набрало законної сили " " ________________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію рішення видано " " ________________ року.

Секретар: