text-justify-trim:punctuation'>
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 757/9390/24

провадження № 61-14139св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - Золотопуп Сергій Васильович ,

відповідач - Комунальне підприємство Виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Золотопупа Сергія Васильовича на постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у складі суддів Мазурик О. Ф., Желепи О. В., Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року Золотопуп С. В., як адвокат Адвокатського об`єднання (бюро) «Тарас Кулачко та Партнери», який представляє інтереси юридичної особи у справі, віднесеної до господарської юрисдикції, звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго»), про зобов`язання останнього надати відповідь на адвокатський запит від 05 вересня 2023 року № 05/09/2023-4.

Позовна заява мотивована тим, що Золотопуп С. В. здійснює адвокатську діяльність у формі Адвокатського бюро «Тарас Кулачко та Партнери» на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Адвокатським бюро здійснюється представництво та захист законних прав та інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді Плюс» (далі - ТОВ «Леді Плюс»).

З метою отримання відомостей про факти порушення прав і свобод ТОВ «Леді Плюс» адвокатом Золотопупом С. В. 27 липня 2023 року на електронну адресу КП «Кіївтеплоенерго» направлено адвокатський запит.

Запитувана в адвокатському запиті інформація та копії документів стосуються безпосередньо прав та обов`язків ТОВ «Леді Плюс», яке є клієнтом позивача, оскільки є предметом доказування у господарських справах № 910/166/21 та № 910/6963/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Карпати М» до ТОВ «Леді Плюс» про стягнення заборгованості за опалення.

У відповіді на цей адвокатський запит директор структурного підрозділу «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» Лопатін К. О. відмовив у наданні запитуваної інформації і копій документів.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду із позовом про зобов`язання відповідача надати інформацію та документи на адвокатський запит.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2024 року позов Золотопупа С. В. до КП «Київтеплоенерго» про зобов`язання надати інформацію і документи на адвокатський запит задоволено.

Зобов`язано КП «Київтеплоенерго» надати адвокату Золотопупу С. В. на адвокатський запит від 05 вересня 2024 року перелік та копії документів, зазначених в адвокатському запиті, а саме:

- копії документів, поданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Бульвар Шевченко 1/1» до КП «Київтеплоенерго» для укладення договору на постачання теплової енергії від 01 липня 2023 року в обґрунтування включення до додатків № 7 і 8 цього договору площі нежитлового приміщення, належного ТОВ «Леді Плюс», площею 288,5 кв.м в будинку № 2 по вулиці Великій Васильківській в місті Києві ;

- копію договору, укладеного ТОВ «Управляюча компанія «Бульвар Шевченко 1/1» з КП «Київтеплоенерго» на постачання теплової енергії від 01 липня 2023 року з усіма додатками і додатковими угодами до нього;

- копії документів, поданих ТОВ «Управляюча компанія «Карпати М» до КП «Київтеплоенерго», які містять інформацію про технічні характеристики споживача послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води ТОВ «Леді Плюс», характеристики засобів обліку теплової енергії та гарячого водопостачання споживача ТОВ «Леді Плюс», характеристики нежитлових приміщень площею 288,5 м.кв. в будинку № 2 по вулиці Великій Васильківській в місті Києві належних ТОВ «Леді плюс», тепло- та водопостачання яких здійснюється від загальнобудинкової системи централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води житлового будинку; технічні характеристики житлового будинку (загальну, опалювальну площу будинку, що включає нежитлове приміщення площею 288,5 кв.м. належне ТОВ «Леді Плюс», тощо), при переведенні мешканців на прямі розрахунки з КП «Київтеплоенерго», про які зазначено в пункті 8.4. Договору № 1020097 про співпрацю під час надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води і розмежування відповідальності сторін від 07 квітня 2023 року, укладеного КП «Київтеплоенерго» з Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Велика Васильківська 2», і які сторони цього договору дійшли згоди вважати додатками № 1, 2.1., 2.2, 2.3, 2.4, 3 до цього договору;

- інформацію про результати розгляду КП «Київтеплоенерго» листа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Велика Васильківська 2» від 10 травня 2023 року № 24 про здійснення перевірки наявних тепломереж будинків за адресами вул. Велика Васильківська, 2 та бульвар Шевченко, 1 корпус 1 в місті Києві на відповідність їх до «Принципових теплових схем», виготовлених управителем будинку ОСББ «Велика Васильківська 2», та інформацію, як були враховані результати такого обстеження при укладенні договорів та розподілі обсягів та вартості теплової енергії між споживачами будівлі, що містить наявність або відсутність внутрішньобудинкових теплових мереж призначених для приєднання теплового навантаження централізованого опалення нежитлового приміщення площею 288,5 кв.м., належного ТОВ «Леді Плюс».

Стягнути з КП «Київтеплоенерго» на користь Золотопупа С. В. судовий збір у розмірі 968, 96 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставне ненадання відповідачем відповіді на адвокатський запит позивача, оскільки клієнт позивача ТОВ «Леді Плюс» вправі отримати інформацію про дотримання порядку та документальних підстав укладення зазначених договорів для з`ясування дотримання його прав та законності покладення на нього обов`язків з оплати за цими договорами за теплову енергію.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року апеляційну скаргу КП «Київтеплоенерго» задоволено.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2024 року скасовано.

Позов Золотопупа С. В. до КП «Київтеплоенерго» про зобов`язання надати адвокату інформацію і копії документів на адвокатський запит залишено без задоволення.

Стягнуто з Золотопупа С. В. на користь КП «Київенергозбут» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 453,44 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку, що звертаючись до КП «Київтеплонерго» з адвокатським запитом про надання інформації та витребування документів, діяв в інтересах свого клієнта, ТОВ «Леді Плюс». У разі ненадання запитуваної інформації та копій документів, захисту підлягає право саме клієнта, інтереси якого адвокат представляє, а тому право адвоката у такому випадку не порушується та відповідно не підлягає захисту окремо від клієнта.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

23 жовтня 2024 року Золотопуп С. В. через підсистему «Електронний Суд» направив до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Золотопуп С. В. вважав постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апеляційний суд в оскаржуваній постанові помилково визначив статус адвоката у правовідносинах, які виникли між ним та відповідачем, як відносини між представником клієнта та особою, якій направлений запит, не застосувавши до таких правовідносин частину першу статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та помилково керуючись нормами глави 17 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), зокрема частиною першою статті 237, статтею 239 ЦПК України.

Заявник вважає, що право на інформацію, зазначену у адвокатському запиті, та спосіб реалізації такого права, в тому числі строк на надання відповіді та встановлені санкції за його порушення, надано законом саме адвокатові, а не його клієнтові.

Відмова апеляційного суду у задоволенні позову з підстав відсутності права у адвоката на окремий позов, є порушенням права на судовий захист.

Відсутність судового захисту права адвоката на отримання інформації та копій документів на адвокатський запит повністю нівелює обов`язковість інституту «адвокатського запиту», як обов`язкового для виконання особами, яким він адресований, та внаслідок такої позиції суду ці особи повністю звільняються від виконання в натурі обов`язку надання запитуваної інформації на адвокатський запит.

Крім того, заявник зазначив, що апеляційний суд не мав права в оскаржуваній постанові посилатись на окрему думку суддів Пількова К. М. та Ткача І. В. до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі № 520/13981/21.

Позиція інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу у визначені в ухвалі про відкриття касаційного провадження Верховний Судом строки.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Діючи в інтересах ТОВ «Леді Плюс» адвокат Золотопуп С. В. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2653, видане Радою адвокатів Полтавської області 26 березня 2019 року на підставі Рішення № 5 від 26 березня 2019 року), направив адвокатський запит від 05 вересня 2023 року вих. №05/09/2023-4 на адресу КП «Київтеплоенерго» з проханням надати інформацію та належним чином засвідчені копії документів.

12 вересня 2023 року листом №30/3/2/10003 на №05/09/2023-4 від 05 вересня 2023 року директор Структурного підрозділу «Енергозбут» КП «Київтеплоенергозбут» Лопатін К. О. у відповіді на адвокатський запит від 05 вересня 2023 року вих. №05/09/2023-4 адвоката Золотопупа С. В. фактично не надав витребуваних документів.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою та третьою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що провадження в справі необхідно закрити, з огляду на таке.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити за відповідними судовими процедурами. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У пункті 3 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 492/1519/15-ц (провадження № 14-558цс19).

Як вбачається з матеріалів справи, 07 листопада 2022 року між ТОВ «Леді Плюс» та адвокатським бюро «Тарас Кулачко та Партнери» укладений договір про надання правової допомоги № 07/11/2022 щодо представництва ТОВ «Леді Плюс» у господарській справі № 910/10210/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Карпати М» до ТОВ «Леді Плюс» про стягнення боргу та за зустрічним позовом ТОВ «Леді Плюс» у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді, Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду.

У зв`язку з наданням правничої допомоги ТОВ «Леді Плюс» на підставі вказаного договору про надання правової допомоги та на його виконання, Золотопупом С. В., який здійснює адвокатську діяльність в організаційно-правовій формі Адвокатського бюро «Тарас Кулачко та Партери», направлений запит на адресу КП «Київтеплоенерго» щодо надання інформації та переліку копій документів від 05 вересня 2023 року № 05/09/2023-4.

Відповідач фактично не відповів на вказаний запит адвоката, що, на думку позивача, є порушенням прав та перешкоджає належному виконанню договору про надання правової допомоги.

Статті 13-15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» регулюють здійснення адвокатської діяльності індивідуально та в організаційно-правових формах адвокатського бюро та адвокатського об`єднання.

Відповідно до вимог частин першої та п`ятої статті 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Стороною договору про надання правничої допомоги є адвокатське бюро.

За змістом частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності між суб`єктами господарювання.

У цій справі Золотопуп С. В., діючи як представник адвокатського бюро «Тарас Кулачко та Партери», яке представляє інтереси однієї із юридичних осіб у господарському спорі ТОВ «Леді Плюс» на підставі договору про надання правової допомоги від 07 листопада 2022 року, звернувся із адвокатським запитом на виконання вказаного договору, з метою отримання відповідних доказів, що мають істотне значення для розгляду господарським судом справи № 910/10210/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Карпати М» до ТОВ «Леді Плюс» про стягнення боргу та за зустрічним позовом ТОВ «Леді Плюс».

Отже, предметом спору є обов`язок відповідача надати інформацію на адвокатський запит, направлений у межах виконання договору про надання професійної правничої допомоги юридичній особі у господарській справі.

Отримання запитуваної інформації є складовою належного виконання адвокатом своїх договірних зобов`язань та реалізації прав клієнта у господарській справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 серпня 2022 року у справі № 520/13981/21 дійшла висновку, що спори, які виникають у зв`язку з ненаданням відповіді на адвокатський запит, поданий у межах надання професійної правничої допомоги юридичній особі у господарській справі, не є публічно-правовими, а підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

У вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що розглядаючи адвокатський запит керуючого партнера Адвокатського об`єднання адвоката Котляра А. О., поданий у зв`язку з наданням правової допомоги ТОВ «Машгідропривод» у господарській справі № 910/16319/20 щодо припинення зобов`язань за його договорами кредитної лінії з ПАТ «Діамантбанк» (тобто у спорі між юридичними особами), що знаходиться на розгляді у Господарському суді міста Києва, Уповноважена особа діяла не як суб`єкт владних повноважень, а як орган управління банку, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втратам майна та грошових коштів.Враховуючи суть спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим та належить до юрисдикції господарського суду.

Враховуючи вказані обставини, цей спір має розглядатись в порядку господарського судочинства.

Поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось те, що він перевіряє дотримання судом першої інстанції правил юрисдикції незалежно від наявності відповідних доводів у заяві, відзиві, скарзі; у випадку встановлення порушення правил юрисдикції судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції закриває провадження у справі повністю або у відповідній частині позовних вимог.

Отже, апеляційному суду слід було закрити провадження в справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина перша та друга статті 414 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року по справі № 676/7428/19 (провадження № 61-361сво22) зазначено, що тлумачення частини третьої статті 400, частини другої статті 414 ЦПК України свідчить, що суд касаційної інстанції перевіряє дотримання загальними судами правил юрисдикції незалежно від наявності відповідних доводів у касаційній скарзі; за встановлення порушення правил юрисдикції загальних судів, суд касаційної інстанції закриває провадження у справі повністю або у відповідній частині позовних вимог. У разі встановлення судом, що позовні вимоги за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, суд закриває провадження у справі (повністю або частково), незалежно від доводів касаційної скарги. Розгляд позовних вимог у порядку цивільного судочинства по суті є неможливим.

Обґрунтованість скарги по суті має оцінити господарський суд під час розгляду справи, тому доводи касаційної скарги Верховний Суд не досліджує.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що спір у справі, яка переглядається, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, не врахувавши постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі № 520/13981/21 та не дослідивши суб`єктний склад та характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Отже, рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2024 року та постанова Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції господарських судів.

Щодо клопотання Золотопупа С. В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та відкладення розгляду справи

31 липня 2025 року від Золотопупа С. В. надійшло клопотання про розгляд справи за його участю в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга цієї статті).

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

У цій справі сторонам надана інформація про рух справи, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Отже, оскільки ЦПК України передбачає можливість розгляду справи у письмовому провадженні без виклику учасників справи, аргументи про розгляд справи за участю сторін у справі є непереконливими, тому відсутня необхідність у виклику осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

12 серпня 2025 року від позивача надійшло також клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши зміст вказаного клопотання, Верховний Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи за заявою позивача Золотопупа С. В .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України.

Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України дійшов висновку про закриття провадження у справі, то відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотань Золотопупа Сергія Васильовича про розгляд справи за його участю в режимі відеоконференції та про відкладення розгляду справи відмовити.

Касаційну скаргу Золотопупа Сергія Васильовича задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року скасувати.

Провадження в справі за позовом Золотопупа Сергія Васильовича до Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» про зобов`язання надати адвокату інформацію на адвокатський запит закрити.

Повідомити Золотопупа Сергія Васильовича , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2024 року та постанова Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

О. С. Ситнік