ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 серпня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/748/25

Головуючий у першій інстанції - Фетісова Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1141/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Піцан В.М.,

учасники справи: заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу- за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 квітня 2025 року (місце ухвалення - м. Прилуки, дата складення повного судового рішення - 01.05.2025) у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Капічуленко С.І. звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В обґрунтування позову посилався на те, що заявниця з 2010 року перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 по серпень місяць 2024 року, від якого мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали в незареєстрованому шлюбі та були об`єднані спільним побутом: мали спільний бюджет (грошові кошти), вели спільне господарство, разом утримували та, виховували дитину, піклувались один про одного.

Вказує, що відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України №2 від 21.09.2024 відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК, а саме: в графі Відомості про батька прізвище, власне ім`я, по батькові - ОСОБА_4 , а у Свідоцтві про народження в графі «Батько» зазначено прізвище, ім`я по-батькові: ОСОБА_4 (цивільного чоловіка), що дає підставу стверджувати, що це є одна і та сама особа та що батько малолітньої дитини є ОСОБА_2 .

За доводами позову, за час перебування у сімейних відносинах, вони періодично проживали, як за місцем реєстрації заявниці, так і за місцем реєстрації її цивільного чоловіка, факт спільного проживання однією сім`єю та виховання дитини можуть підтвердити свідки: рідний дядько ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ; двоюрідний дядько та хрещений батько ОСОБА_2 - ОСОБА_6 ; сусідка за місцем реєстрації заявниці - ОСОБА_7 ; сусідка за місцем реєстрації ОСОБА_2 - ОСОБА_8 ; близька знайома сім`ї - ОСОБА_9 .

Як зазначає заявник, у серпні 2024 року ОСОБА_2 було мобілізовано ІНФОРМАЦІЯ_2 до Збройних сил України, він проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 і 28.11.2024 рідний дядько ОСОБА_2 - ОСОБА_5 отримав від ІНФОРМАЦІЯ_3 Сповіщення сім`ї №12117 від 28.11.2024 про те, що зникнення безвісти ОСОБА_2 22.11.2024 в районі населеного пункту Дарь`їно Суджанського району Курської області під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони України. Після отримання сповіщення, ОСОБА_5 звернувся до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області із заявою про зникнення безвісти ОСОБА_2 і 28.11.2024 були внесені до ЄРДР відомості про заяву за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, зареєстровано кримінальне провадження 0001160 та розпочато досудове розслідування, що підтверджується копією витягу з ЄРДР від 20.12.2024.

Також посилається, що під час особистого звернення заявниці до ІНФОРМАЦІЯ_4 , Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, на гарячу лінію Міністерства оборони України їй було відмовлено у наданні будь-якої інформації відносно пошуків ОСОБА_2 , оскільки вона не є членом його родини та в неї відсутнє рішення суду, яким встановлено факт проживання однією сім?єю з ним, а також їй повідомлено, що сім`ю військовослужбовця, який зник безвісти, щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Стверджує, що встановлення факту має юридичне значення, тобто від нього залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, визначених Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», які дозволять заявниці реалізувати права, передбачені цим законом, як члену сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, у тому числі право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме); право на отримання достовірної інформації про хід та результати проведення розшуку безвісти зниклого чоловіка у порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України; право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Крім того зазначає, що заявниця не має іншої можливості встановити та довести факт, що має для неї юридичне значення, адже чоловік, з яким вона проживала однією сім`єю без шлюбу, зник безвісти, і довести такий факт у позасудовому порядку неможливо, а чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Інших близьких родичів ОСОБА_2 , крім заявниці з їх дитиною та рідного дядька ОСОБА_5 не має.

У заяві представник ОСОБА_1 - адвокат Капічуленко С.І. просив встановити факт, що ОСОБА_1 та солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який 22.11.2024 зник безвісти під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони України, проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 2010 року по серпень місяць 2024 року.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 28.04.2025 заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 2011 року по серпень 2024 року. В іншій частині заяви-відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що надані заявницею докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, і в своїй сукупності підтверджують факт проживання заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу за зазначений у заяві період.

Також за висновком суду, ОСОБА_1 у разі встановлення судом факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» буде відноситися до членів сім`ї ОСОБА_2 як особи, зниклої безвісти за особливих обставин, що надасть їй право в тому числі на отримання достовірних відомостей про його місцеперебування, а також інформації про хід та результати його розшуку.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник Міністерства оборони України ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 28.04.2025, а заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

За доводами апеляційної скарги рішення судом першої інстанції прийнято з неповним з`ясуванням і за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення місцевого суду і прийняття нового рішення про відмову в заяві ОСОБА_1 .

В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник посилається на те, що у розумінні положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану не передбачено можливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі зникнення військовослужбовця безвісти.

Заявник посилається, що суд першої інстанції не врахував положення ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України, оскільки законодавством України передбачено, що право на отримання щомісячного грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця має його дружина (чоловік) в розумінні СК України, тому вважає, що рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу не буде вважатися належною підставою визначати особу, щодо якої встановлено цю обставину, як «дружина (чоловік)».

Не погоджуючись з висновком суду про встановлення факту проживання однією сім`єю, заявник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.01.2024 у справі № 759/14906/18, від 03.11.2022 у справі № 361/4744/19, від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16-ц, від 08.12.2021 у справі № 531/295/19.

Також за доводами скарги, суд першої інстанції не врахував, що відомості про батька дитини заявниці записані зі слів матері (батьком вказаний ОСОБА_4 ), тобто, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Зазначає, що до заяви в даній справі не долучено належних доказів визнання ОСОБА_2 походження дитини ОСОБА_1 від нього в порядку, що передбачений ч. 1 ст. 126 СК України.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У поданому відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Капічуленко С.І. просить залишити рішення Прилуцького міськрайонного суду від 28.04.2025 без змін, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України - без задоволення. В обґрунтування посилається, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу прямо передбачено ст. 315 ЦПК України, а його правові наслідки визначаються ст. 3, 74 СК України, Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин». Вказує, що Міністерство оборони України помилково вважає метою заяви отримання виплат у зв`язку із загибеллю, оскільки метою заяви є встановлення факту проживання однією сім`єю, що забезпечує право на інформацію про зниклого безвісти; реалізувати право на соціальний захист, зокрема звернення щодо виплати грошового забезпечення; правова основа для набуття статусу члена сім`ї особи, яка зникла безвісти. Також зазначає, що рішення суду ґрунтується на повному дослідженні доказів, а саме: актів місцевого самоврядування про фактичне проживання; свідоцтва про народження спільної дитини; фотографій, листування, спільних документів; свідчення свідків.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 отримав від ІНФОРМАЦІЯ_4 сповіщення від 28.11.2024 про те, що його племінник - солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зник безвісти 22.11.2024 в районі населеного пункту Дар`їно Суджанського району Курської області під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони України (а.с.13).

По даному факту, 28.11.2024 на підставі письмової заяви ОСОБА_5 зареєстровано кримінальне провадження №0001160 за ч.1 ст. 115 КК України (а.с.7).

Відповідно до копії витягу з Реєстру Прилуцької територіальної громади №2023/007258519 від 11.09.2023, ОСОБА_1 з 16.09.2016 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1639 убачається, що за відомостями відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 07.07.2006 (а.с.9).

Згідно даних Акту 024/2-09 №376 від 08.04.2025 «Про фактичне проживання (не проживання) та реєстрацію осіб у житловому приміщенні, складеного головою Комітету самоорганізації населення №2 Заудаївського мікрорайону, за підписом трьох свідків (сусідів), вбачається, що комісія провела складення акту про фактичне проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що з 2014 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , фактично проживав без реєстрації з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до липня 2024 року.

Відповідно до відповідей Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 15.03.2025 за №282/141-10-25-33, від 28.03.2025 за №347/152-10-25-33 та Актових записів про смерть, вбачається, що батьки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 померли: мати ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_7 , батько ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_8 . Під час проведення перевірки архіву Прилуцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції актових записів про шлюб та народження дітей відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та шлюб відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - не виявлено.

Згідно з копією свідоцтва про народження, від 16.05.2014 серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 21.09.2024 за №2, відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані зі слів матері ОСОБА_1 (а.с. 21,22).

Крім того, згідно Історії розвитку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_3 , маються відомості про батька дитини - ОСОБА_2 , 1988 р.н.

Також судом встановлено, що у заявниці знаходяться оригінали документів виданих на ім`я ОСОБА_2 , а саме медичні картки для отримання водійських посвідчень, атестат з додатком про закінчення ОСОБА_2 у 2007 році Дігтярівського професійного аграрного ліцею, екзаменаційна катка водія, свідоцтво з додатком про закінчення у 2004 році середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, свідоцтво про народження ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції під час розгляду справи досліджені фотографії, скріншоти з особистою перепискою та допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 посилалась на те, що встановлення факту має юридичне значення необхідне їй для реалізації прав, передбачених законом, як члену сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, у тому числі право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме); право на отримання достовірної інформації про хід та результати проведення розшуку безвісти зниклого чоловіка у порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України; право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що надані заявницею докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, і у своїй сукупності підтверджують факт проживання заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Також за висновком суду, ОСОБА_1 у разі встановлення судом факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» буде відноситися до членів сім`ї ОСОБА_2 як особи, зниклої безвісти за особливих обставин, що надасть їй право, в тому числі на отримання достовірних відомостей про його місцеперебування, а також інформації про хід та результати його розшуку.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні матеріалів справи, доказів, наданих суду першої інстанції та відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 5 частини другої ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з підпунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим, нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Схожі правові позиції неодноразово висловлювались Верховним Судом, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16, від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19, від 27.03.2025 року у справі № 127/10809/23.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приписами статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 2014 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , фактично проживав без реєстрації з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до липня 2024 року, що підтверджується актом 024/2-09 № 376 від 08.04.2025, який ніким не спростований.

Також судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 до липня 2024 року однією сім`єю підтверджується також показами допитаних у судовому засіданні свідків, які підтвердили проживання заявниці з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки понад 10 років, ведення спільного господарства та наявність спільної дитини.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки заявницею підтверджено належними, достатніми та переконливими доказами факт її спільного проживання з ОСОБА_2 у період з 2011 року по серпень 2024 року однією сім`єю, як подружжя без реєстрації шлюбу.

Також суд правильно зазначив, що встановлення такого факту має юридичне значення для заявниці ОСОБА_1 оскільки надає їй можливість скористатись правами та соціальним захистом родичів осіб, зниклих безвісти, передбачених Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти" та відсутні підстави вважати, що існує спір про право між заявницею та заінтересованими особами.

Судом встановлено, що у ОСОБА_1 знаходяться оригінали документів виданих на ім`я ОСОБА_2 , а саме медичні картки для отримання водійських посвідчень, атестат з додатком про закінчення ОСОБА_2 у 2007 році Дігтярівського професійного аграрного ліцею, екзаменаційна катка водія, свідоцтво з додатком про закінчення у 2004 році середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, свідоцтво про народження ОСОБА_2 .

Доводи скарги про те, що встановлення факту, про який просить ОСОБА_1 , не буде мати для заявниці юридичного значення, є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечує правове регулювання відносин, пов`язаних із встановленням та обліком, розшуком і соціальним захистом таких осіб та їхніх родичів визначає Закон України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти" № 2505-VIII від 12.07.2018 року (з наступними змінами) (стаття 3 Закону).

У статті 6 вищевказаного Закону зазначено права близьких родичів та членів сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

У частині першій статті 1 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти" вказано, що у цьому Законі термін «близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин» вживається в такому значенні: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 у разі встановлення судом факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» буде відноситися до членів сім`ї ОСОБА_2 як особи, зниклої безвісти за особливих обставин, що надасть їй право в тому числі на отримання достовірних відомостей про його місцеперебування, а також інформації про хід та результати його розшуку.

Отже, не може бути підставою для скасування правильного рішення суду доводи апеляційної скарги, що у розумінні положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану не передбачено можливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі зникнення військовослужбовця безвісти, оскілки вказані виплати виплачуються у разі загибелі військовослужбовця, проте встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у відповідності до ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» має право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

З врахуванням викладеного необґрунтованими є посилання, що суд першої інстанції не врахував положення ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України, оскільки законодавством України передбачено, що право на отримання щомісячного грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця має його дружина (чоловік) в розумінні СК України, тому вважає, що рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу не буде вважатися належною підставою визначати особу, щодо якої встановлено цю обставину, як «дружина (чоловік)», як і посилання, що суд не врахував, що відомості про батька дитини заявниці записані зі слів матері (батьком вказаний ОСОБА_4 ), тобто, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України і до справи не долучено належних доказів визнання ОСОБА_2 походження дитини ОСОБА_1 від нього в порядку, що передбачений ч. 1 ст. 126 СК України.

Висновки суду першої інстанції з урахуванням обставин цієї справи не суперечать висновкам Верховного Суду, викладені у постановах від 17.01.2024 у справі № 759/14906/18, від 03.11.2022 у справі № 361/4744/19, від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16-ц, від 08.12.2021 у справі № 531/295/19, на які Міністерства оборони України послалося в обґрунтування доводів касаційної скарги.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто місцевий суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують факт, що має юридичне значення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.08.2025.

Головуючий Судді: