Справа № 461/3387/25 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/1643/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

Шевченко М.І. представника Львівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 30 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Галицького районного суду міста Львова перебуває справа за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння

У квітні 2025 року Львівська міська рада звернулась до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення згаданого вище позову.

Заява мотивована тим, що нежитлові приміщення загальною площею 188,7 кв.м на пл. Міцкевича, 5 у місті Львові відчужені Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради ТзОВ «Торгова фірма «Сардонікс» на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.2011 року.

18.11.2020 року державний реєстратор Жирівської сільської ради Павлишин Назар-Павло Андрійович переніс запис про державну реєстрацію права власності ТзОВ «Торгова фірма «Сардонікс» на нежитлові приміщення на пл. Міцкевича, 5, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Проте, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державний реєстратор зареєстрував право власності за ТзОВ «Торгова фірма «Сардонікс» на нежитлові приміщення на пл. Міцкевича, 5, площею 278,5 кв. м.

Підставою для реєстрації права власності зазначено договір купівлі-продажу від 17.06.2011, акт приймання-передачі нерухомого майна №2645 від 23.09.2011, довідку №031120-ЛВ від 03.11.2020, видану ТзОВ «Інвентарі Груп». У довідці №031120-ЛВ від 03.11.2020, виданій ТзОВ «Інвентарі Груп», зазначено, що згідно з технічною інвентаризацією станом на 03.11.2020 загальна площа нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 на пл. Міцкевича становить 278,5 кв. м. Загальна площа змінилась внаслідок переобмірів, уточнення розмірів та перерахунку площ усіх приміщень. Однак, ця довідка містить неправдиву інформацію про зміну площі нежитлових приміщень з 188,7 кв. м на 278,5 кв.м в результаті переобмірів, уточнення розмірів та перерахунку площ усіх приміщень.

Позивач стверджує, що ТзОВ «Торгова фірма «Сардонікс» без жодних правових підстав набула право власності на нежитлові приміщення в підвалі під інд. І (пл. 17,3 кв. м), під інд. II (пл. 4,7 кв. м), інд. III (пл. 3,9 кв. м), інд. IV (пл. 13,2 кв. м), інд. V (пл. 15,9 кв. м), інд. VI (пл. 15,5 кв. м), інд. XII (пл. 18,4 кв. м) загальною площею 88,9 кв.м, що належать до комунальної власності Львівської міської ради.

З огляду на зазначене, Львівська міська рада вважає, що відповідач, за яким зареєстроване право власності, в будь-який момент може відчужити спірне приміщення, що унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, оскільки власником майна будуть інші особи. При цьому, такі особи можуть бути добросовісними набувачами майна, оскільки жодних зареєстрованих обтяжень майна немає, що виключає будь-які об`єктивні сумніви у набувача щодо законності його придбання.

У такому випадку для відновлення своїх прав Львівська міська рада буде змушена звертатися із ще одним аналогічним позовом до особи, за якою буде зареєстровано право власності.

Для уникнення цього, Львівська міська рада просила заборонити відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових права власності щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень загальною площею 278,5 кв.м (РНОНМ 101) на АДРЕСА_1 (а.с. 33-36).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви Львівської міської ради про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Львівською міською радою не наведено і судом не встановлено належних та достатніх законних підстав на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме заборона відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових права власності щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень загальною площею 278,5 кв. м (РНОНМ 101) на АДРЕСА_1 , може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливить ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі (а.с. 41-45).

Вищезгадану ухвалу оскаржив позивач Львівська міська рада.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а відтак на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Звертає увагу на те, що позивач не просив застосувати арешт майна найобтяжливіший захід забезпечення позову, що підлягає примусовому виконанню відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень та передбачає опис, та заборону розпоряджатися майном. Натомість позивач просив заборонити вчинення реєстраційних дій щодо спірного майна, що не обмежує права відповідача на володіння та користування, а лише тимчасово унеможливлює зміну власника до набрання законної сили рішенням суду, забезпечуючи його можливе виконання.

Враховуючи зазначене, вважає, що заборона вчиняти реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомості є виправданим, обґрунтованим та співмірним заходом, а висновки суду першої інстанції помилковими (а.с. 51-56).

У травні 2025 року через підсистему Електронний Суд ОСОБА_1 надіслав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив у задоволенні апеляційної скарги Львівської міської ради відмовити, а ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 30.04.2025 року залишити без змін, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, що запропонований спосіб забезпечення позову не є пропорційним предмету ймовірного спору.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові N 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Як вбачається з позовних вимог, предметом позову є витребування з чужого незаконного володіння нежитлових приміщень в підвалі будинку АДРЕСА_1 під інд. І (пл. 17,3 кв. м), під інд. II (пл. 4,7 кв. м), інд. III (пл. 3,9 кв. м), інд. IV (пл. 13,2 кв. м), інд. V (пл. 15,9 кв. м), інд. VI (пл. 15,5 кв. м), інд. XII (пл. 18,4 кв. м) загальною площею 88,9 кв.м, що належать до комунальної власності Львівської міської ради, «що зареєстровані в складі нежитлових приміщень загальною площею 278,5 кв.м … на АДРЕСА_1 » (а.с. 6).

При цьому у доводах позовної заяви самим позивачем стверджується, що 188,7 кв.м. (з 278,5 кв.м зареєстрованих за відповідачем) ще 17.06.2011 року Львівською міською радою по договору купівлі-продажу було відчужено, що дає підстави для висновку про те, що у позивача відсутні претензії до володіння відповідачем згаданими 188,7 кв.м.

В той же час, позивач просить обтяжити ухвалою про забезпечення позову всі 278,5 кв.м нежитлових приміщень.

Ні Заява про вжиття заходів забезпечення позову, ні апеляційна скарга не містять жодних доводів та/чи пояснень (обґрунтувань тощо) щодо обтяження заходами забезпечення позову проданих позивачем ще у 2011 році 188,7 кв.м нежитлових приміщень.

Ні позовна заява, ні апеляційна скарга також не містять жодних доводів та/чи пояснень стосовно того, коли саме нежитлові приміщення, які позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння, вибули з володіння позивача і в який спосіб, оскільки на твердження позивача ці приміщення ще 18.11.2020 року були зареєстрованими за ТзОВ «Торгова фірма «Сардонікс» - покупцем за згаданим вище договором купівлі-продажу нежитлових підвальних приміщень в будинку АДРЕСА_1 від 17.06.2011 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду лише у квітні 2025 року.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 30 квітня 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 20 серпня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.