Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2025 Справа №607/22897/24 Провадження №2/607/245/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

його представника, адвоката Вітіва В. А.,

представника відповідачки, адвокатки Парійчук Ю. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування цього позову зазначено про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_4 , актовий запис № 99 від 04 жовтня 2016 року.

25 червня 2018 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/749/18 шлюб між сторонами розірвано.

У 2024 році відповідачка виїхала за кордон і залишила сина проживати з батьком.

З 2024 року ОСОБА_4 проживає зі позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , навчається в Тернопільській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 29.

Виховання сина здійснюється одноособово батьком. Жодних перешкод в спілкуванні з матір`ю батько не чинить.

Відповідно до відповіді КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_4 , дійсно перебуває на обліку в лікаря-педіатра КНП «ЦПМСД». Хронічних захворювань у дитини не зареєстровано. При огляді дитини лікарем-педіатром жодного разу не спостерігались ушкодження або синці на шкірі, ознаки недоїдання дитини, що можуть бути наслідком домашнього насильства.

З середини 2024 року на прийом до лікаря-педіатра дитина приходить тільки в супроводі батька.

Згідно характеристики зі Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 29 зафіксовано, що матір не приймає участі у вихованні сина.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14 грудня 2016 року по справі № 6-2445цс16.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції

У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року) (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц).

Практика гендерної нерівності батьків не підтримується міжнародними правовими інституціями, зокрема і ЄСПЛ, та актуальною практикою Верховного Суду, тому посилання на те, що найкращим інтересам малолітніх дітей з огляду на їх вік є саме потреба в материнській турботі та догляді, є безпідставним (постанова Верховного Суду від 13 березня 2024 року № 753/17344/19 (61~8479св23)).

Оскільки дитина проживає з позивачем, шлюб між сторонами розірвано, та відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року у випадку, коли подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті, з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

За наведених обставин, позивач просить встановити факт самостійного виховання і утримання ОСОБА_1 сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/22897/24; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

24 грудня 2024 року ухвалою суду матеріали цивільної справи № 607/22897/24 надіслано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради. Рекомендовано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надати письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1

25 березня 2025 року матеріали справи повернуто до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради із висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , який затверджено рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 19 березня 2025 року № 374.

25 лютого 2025 року адвокаткою Парійчук Ю. Д., яка діє від імені та в інтересах відповідачки ОСОБА_2 , було подано відзив на позовну заяву. Строк подання цієї заяви по суті суд поновив, ухвала занесена до протоколу судового засідання.

В обґрунтування відзиву стороною відповідача зазначено про те, що твердження позивача, що син проживає разом з ним та здійснює виховання дитини одноособово, не відповідає дійсності. Місце реєстрації дитини є разом з матір`ю, син від народження проживав з нею та її батьками. Після розірвання шлюбу, вихованням та утриманням дитини займалась саме відповідачка, разом з допомогою своїх батьків, бабусі та дідуся ОСОБА_5 . У 2023 році ОСОБА_2 разом із сином переїхали в Канаду, де проживали деякий час. Згодом, вони разом повернулись в Україну. На даний час відповідачка тимчасово знаходиться за межами України, однак повернеться найближчим часом. На період її відсутності, син проживає з батьками ОСОБА_2 за адресою свого місця реєстрації. Не зважаючи на тимчасове перебування за кордоном, мати дитини займається вихованням та утриманням сина.

Таким чином, позивачем жодним чином не обґрунтовано та не доведено факту самостійного виховання. Більше того, наданням неправдивих відомостей, останній вводить суд в оману.

Для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх (на це вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року справі № 201/5972/22').

Також позивачем не наведено жодних аргументів, які б слугувати підставою для зміни місця проживання дитини та що існує реальна потреба у такій зміні. Місце проживання сина сторін зареєстровано з матір`ю, вона належним чином виконує свої батьківські обов`язки, займається вихованням, утриманням та розвитком дитини. Хлопчик зростає доглянутим, розвиненим та щасливим, в оточені тепла, любові та сталих соціальних зав`язків. Тому визначення місця проживання дитини з батьком, що означатиме зміну місця проживання, не відповідатиме найкращим інтересам дитини.

У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 Верховний Суд зазначив, що при вирішення питання про визначення місце проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності.

Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти, відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 визначив базові елементи, які підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, а саме: погляди дитини, індивідуальність дитини, збереження сімейного оточення і підтримання відносин, піклування, захист і безпека дитини, вразливе положення, право дитини на здоров`я, право дитини на освіту.

При вирішенні цієї категорії спорів також підлягають врахуванню: спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; бажання дитини.

Так, дитина сторін має усталений побут, звичне місце проживання, оточення, друзів. В даному місці проживання дитина почувається комфортно, невимушено та не бажає його змінювати.

Виходячи із положень міжнародних договорів і національного законодавства батьки мають рівні права й обов`язки щодо дитини. Принцип рівності батьківських прав та обов`язків є характерною рисою більшості правових систем європейських держав. При цьому реалізація батьківських прав ставиться у залежність від дотримання інтересів дитини.

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму вїдеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (постанова Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 727/3856/18).

Так, неповнолітній син сторін не бажає змінювати місце проживання і хоче залишити його попереднім. Дитина розвинена, відкрита, комунікабельна та може відкрито виявляти свої погляди і бажання.

Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Позивач, звертаючись із позовом до суду не надав суду належних та допустимих доказів, які слугували б підставою для задоволення позову, а відтак сторона відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Також відповідачка з метою захисту прав та інтересів в судовому порядку змушена була скористатись правовою допомогою, орієнтовна вартість якої може скласти 15000 грн, про що представник ОСОБА_6 повідомляє у відзиві.

09 червня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну предмету позову, якою фактично зменшив позовні вимоги, та просив: визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа 09 червня 2025 року, суд закрив підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив визначити з ним місце проживання спільного сина сторін ОСОБА_5 , оскільки мати дитини перебуває за кордоном, а дитина у час її відсутності проживає з бабусею та дідусем по батьківській лінії, які займаються його вихованням. Перешкод у спілкуванні з сином у батька немає, але вважає, що проживання дитини з батьками колишньої дружини порушує його права повноцінно виховувати сина. Дитина рік перебувала у Канаді з матір`ю, позивач надавав згоду на виїзд сина за кордон та не мав перешкод у спілкуванні з ним, не втрачав зв`язку із дитиною. Коли ОСОБА_5 повернувся в Україну, то він проявляв прихильність до ОСОБА_1 , впливу колишньої дружини на стосунки батька з сином позивач не відчував, однак ОСОБА_2 побувши деякий час в Україні, повернулася в ОСОБА_7 , а сина залишила на батьків. Дитина не хоче проживати з батьком, а не з бабусею і дідусем. Позивач хоче мати документальне підтвердження того, що син проживає саме з ним. На даний час він створив нову сім`ю, у якій в квітні цього року народилася дитина, у зв`язку з чим ОСОБА_1 мешкає у смт. Вишнівець, Кременецького району Тернопільської області, однак квартира на АДРЕСА_2 ним орендується, там створені всі необхідні умови для проживання сина.

Адвокат Вітів В. А. підтримав пояснення свого довірителя, просив в повному обсязі задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокатка Парійчук Ю. Д. просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , окільне не вважає його право порушеним, про що зазначено у відзиві. Сторона відповідача не заперечує, що мати спільного сина сторін ОСОБА_2 перебуває в Канаді та періодично приїздить в Україну, щоб побачитися із сином. Відповідачка бере участь у житті сина, спілкується з вчителями, пересилає грошові перекази на його утримання. ОСОБА_4 на час відсутності матері проживає з дідусем та бабусею, які про нього піклуються, дитина має усталений побут, не бажає змінювати школу і друзів, що також хлопчик повідомив і на засіданні органу опіки та піклування. Натомість батько не обмежений у своїх правах щодо сина ОСОБА_5 , він з ним спілкується, забирає на вихідні до місця свого проживання. Представник відповідачки просила взяти до уваги інтереси дитини та прийняти рішення в інтересах ОСОБА_4 .

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, однак 25 березня 2025 року скерував суду листа про розгляд справи без присутності органу опіки та піклування за наявними матеріалами у справі. Повністю підтримує висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дітей.

Ознайомившись із позовною заявою, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши додаткові пояснення сторони відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2018 року у справі № 607/749/18 шлюб між сторонами розірвано, що сторонами визнається.

Від цього шлюбу у колишнього подружжя народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається із свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого повторно Збаразьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 03 жовтня 2017 року.

За змістом акту обстеження умов проживання, який складено працівниками Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради за заявою ОСОБА_1 від 11 вересня 2024 року, 17 вересня 2024 року проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що умови проживання задовільні. У квартирі чисто, прибрано, зроблено ремонт. Помешкання омебльоване, наявні необхідні речі побуту та вжитку. Дитина має окреме ліжко, іграшки, розвиваючі ігри. Наявний дитячий одяг відповідно до віку та сезону. Квартира орендується у приватної особи згідно договору оренди від 25 серпня 2024 року. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком та перебуває під його наглядом, стосунки у сім`ї доброзичливі. У 2018 році між батьками дитини шлюб розірвано. З травня 2023 року мати дитини ОСОБА_2 перебуває за межами України, Батько дитини - ОСОБА_1 має бажання визначити місце проживання сина разом з ним.

Відповідно до характеристики, виданої Тернопільською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 29 з поглибленим вивченням іноземних мов, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є учнем 3-Г класу, навчався у школі з першого класу. У зв`язку із ситуацією в Україні тимчасово з мамою переїхав за кордон. Навчався у школі у Канаді протягом одного року. У травні 2024 року повернувся в Україну і знову буз зарахований до 3 класу на основі успішного складення академічної різниці. Батьки ОСОБА_5 розлучені, мати тимчасово перебуває за кордоном. Вихованням учня займається тато та бабуся з дідусем, вони приділяють належну та якісну увагу дитині. Школу відвідує за участі батька та бабусі.

Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тернопільської міської ради від 11 жовтня 2024 року № 01.1-04/137, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був задекларований в лікаря-педіатра з 2021 року, декларація переукладена 29 квітня 2024 року законним представником дитини ОСОБА_2 . Із інформації лікаря-педіатра вбачається, що відвідування медичного закладу завжди відбулося в супроводі обох батьків. Із вересня 2024 року на прийом до лікаря дитину супроводжує батько, оскільки мати дитини літом 2024 року виїхала в ОСОБА_7 .

18 лютого 2025 року адвокатка Кондратюк Ю. Д. звернулася із запитом № 06 до Тернопільського закладу дошкільної освіти (ясла-садок комбінованого типу) № 27 на який отримала лист-відповідь № 09 від 19 лютого 2025 року про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, навчався з 13 вересня 2019 року по 31 серпня 2022 року в ТЗДОЯСКТ №27. Під час перебування дитини в цьому закладі мама ОСОБА_2 приділяла належну увагу вихованню та навчанню сина, брала активну участь в житті сина в дошкільному закладі, підтримувала тісний контакт з вихователями групи, здійснювала матеріальне забезпечення. Батько ОСОБА_1 також приділяв належну увагу вихованню та навчанню сина, брав активну участь і виявляв інтереси щодо перебування ОСОБА_5 в дошкільному закладі.

19 лютого 2025 року адвокатка Кондратюк Ю. Д. звернулася із запитом № 07 до Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 29 з поглибленим вивченням іноземних мов на який отримала відповідь 20 лютого 2025 року № 18/07-20 про те, що ОСОБА_4 , 2016 року народження, дійсно навчається у 3-Г класі цієї школі. Його мама ОСОБА_2 на даний час не проживає разом зі своїм сином з причин тимчасового перебування за кордоном. Свої права та обов`язки вона частково реалізує шляхом застосування дистанційних комунікаційно-інформаційних технологій. Періодично спілкується із класним керівником у батьківських чатах та у телефонному режимі.

Також Тернопільською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 29 з поглибленим вивченням іноземних мов 20 лютого 2025 року за № 17/07-20 надано позитивну характеристику на учня ОСОБА_4 , 2016 року народження. Хлопчик спокійний, урівноважений, скромний, веселий, товариський. Приймає активну участь у житті класу.

ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , що слідує із довідок про реєстрацію місця проживання, наданих Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради № 1176/28-03 від 25 січня 2019 року та №12791765/28-30 від 20 жовтня 2021 року.

26 грудня 2028 року ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_8 , що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені Серія НОМЕР_2 , видане Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

ОСОБА_4 має проблеми із зором у зв`язку з чим йому виготовлялися окуляри та призначалося лікування, про що свідчать товарні чеки від 08 липня 2024 року № 503, від 16 грудня 2024 року № 608 та рахунок-фактура № 2015 від 19 липня 2024 року, де записано відомості про бабусю ОСОБА_9 та її телефон.

За змістом довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку, осіб № 65 від 31 січня 2025 року, виданої ПП «Люкс» ОСОБА_10 , остання не зареєстрована в АДРЕСА_3 , як і ОСОБА_3 , згідно акту обстеження житлових умов про фактичне проживання від 30 січня 2025 року, зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Факт проживання відповідачки, її сина та батьків за вищевказаною адресою підтверджується і нотаріально посвідченими заявами сусідів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Працівниками Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради 10 лютого 2025 року проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 , та складено акт обстеження умов проживання. Згідно з цим актом за даною адресою проживають ОСОБА_10 (бабуся, проживає без реєстрації), ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 (дідусь, проживає без реєстрації), ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 (мати, зареєстрована, не проживає, перебуває за кордоном у ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_7 . Квартира складається з двох кімнат, загальною площею 44 кв.м., з усіма комунальними зручностями, відповідає санітарно-гігієнічним вимогам, де є все необхідне для повноцінного розвитку дітей. Для дитини наявне місце для сну та відпочинку, шафа, одяг та взуття відповідно до віку дитини.

Платіжними інструкціями за період з травня 2024 року по лютий 2025 року підтверджується здійснення грошових переказів власних коштів ОСОБА_2 для ОСОБА_10 .

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 № 430485639 від 09 червня 2025 року, відповідач володіє житловою нерухомістю, що розташована в смт. Вишнівець, Кременецького району Тернопільської області, та земельними ділянками. Також відповідач користується транспортними засобами SUBARU FORESTER, KIA CERATO, про що надана виписка від 09 червня 2025 року № req2#47, що сторонами не заперечується.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 374 від 19 березня 2025 року «Про затвердження висновку щодо недоцільності визначення місця проживання дитини» затверджено висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Зі змісту цього висновку органу опіки та піклування, частина якого містить покликання на документи описані судом вище, вбачається, що батько дитини ОСОБА_1 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомив, що під час широкомасштабного вторгнення син ОСОБА_5 разом із колишньою дружиною, матір`ю дитини виїхали за кордон (у ОСОБА_7 ), проте у 2024 році мати привезла сина в Україну і залишила проживати із ним, із 2024 року син проживає разом із ним, вихованням хлопчика здійснюється батьком одноособово, жодних перешкод у спілкуванні із матір`ю ним не здійснюється. Вказав, що у вихованні сина також приймають участь бабуся та дідусь по лінії матері дитини, хлопчик може залишатися у них на ніч. З огляду на викладене, просить визначити місце проживання сина разом із ним.

Мати дитини, ОСОБА_2 , на засідання комісії не з`явилася, її представник адвокат - Парійчук Ю. Д. на засіданні комісії зазначила, що заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , його твердження не відповідають дійсності, оскільки спільний син сторін зареєстрований разом із матір`ю, ОСОБА_5 від народження проживав із матір`ю та її батьками. Після розірвання шлюбу, вихованням та утриманням дитини займалася саме мати, разом із допомогою своїх батьків. У 2023 році мати разом із сином переїхали в ОСОБА_7 , де й проживали деякий час. Згодом вони разом повернулись в Україну. На даний час мати тимчасово знаходиться за межами України, однак планує повернутися в кінці квітня 2025 року. На період її відсутності, син проживає з бабусею та дідусем ОСОБА_5 по лінії матері за адресою місця реєстрації дитини. Не зважаючи на тимчасове перебування за кордоном, мати дитини займається вихованням та утриманням дитини. Враховуючи вищевикладене, вважає, що немає підстав для визначення місця проживання ОСОБА_4 , разом із батьком ОСОБА_1 .

На засіданні комісії ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , які є бабусею та дідусем ОСОБА_5 по лінії матері, повідомили, що на даний час та до повернення дочки з-за кордону онук проживає разом із ними, вони займаються вихованням хлопчика, батько ОСОБА_5 інколи на вихідні забирає його до себе.

Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомив, що на даний час проживає разом із бабусею та дідусем, із батьком він проводить разом вихідні, може їздити із ним у смт. Вишнівець, Кременецького району Тернопільської області. Вказав, що не бажає змінювати місце проживання, у зв`язку із тим, що йому комфортно за місцем теперішнього проживання, а також зазначив, що у квітні-травні мати має повернутися в Україну з Канади.

За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального і процесуального права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України)).

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, при цьому за змістом принципів змагальності (статті 12, 81 ЦПК України) та диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) саме позивач повинен, зокрема, обґрунтувати та довести факт порушення або оспорення суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Так, судом установлено, що у колишнього подружжя, яке є сторонами по справі, народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який після розлучення батьків, з 2018 року проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації АДРЕСА_3 , де також проживають без реєстрації бабуся та дідусь дитини по материнській лінії. У 2023 році син сторін разом із відповідачкою, зі згоди позивача, що ОСОБА_1 підтвердив у судовому засіданні, виїхав на проживання до Канади, однак у 2024 році повернувся до України у супроводі матері, де продовжує проживати, навчається у школі, відвідує лікаря за потреби. Після повернення дитини з Канади стосунки сина і батька відновилися у повному обсязі, дитина прихильна до ОСОБА_1 , що він підтвердив у судовому засіданні.

Водночас з часу поверненні з Канади і до дня прийняття судом рішення у справі син сторін ОСОБА_5 мешкає за місцем своєї реєстрації, а не разом із позивачем, як про це йдеться у позовній заяві. ОСОБА_2 повернулася в ОСОБА_7 , а тому син проживає з бабусею та дідусем по материнській лінії, які також беруть участь у його вихованні, піклуються про здоров`я, цікавляться навчанням у школі. Мати приїжджає періодично в Україну, цікавиться навчання сина засобами електронного зв`язку та матеріально забезпечує сина, що суд описав вище. Батько дитини також піклується про сина, цікавиться його станом здоров`я, навчанням, проводить з ним вихідні у м. Тернополі чи в смт. Вишнівець Кременецького району Тернопільської області, що дитина підтвердила у своїх поясненнях, які надавала органу опіки та піклування, а також повідомляла, що не бажає змінювати своє місце проживання у зв`язку із тим, що йому комфортно за місцем теперішнього проживання.

Висновок органу опіки та піклування було складено за відсутності відповідачки, яка в подальшому прибула в Україну з Канади, що сторонами не заперечується, та пробувши тут деякий період часу повернулася назад до Канади. В цей період батько не мав перешкод у спілкуванні з сином. Надаючи пояснення у вступному слові ОСОБА_1 пояснював, що бачився з ним у кінці червня, і до цього вони також зустрічалися, що узгоджується з поясненнями дитини. Тобто ОСОБА_1 не має перешкод у спілкуванні з сином, бере повноцінну участь в його житті, цікавиться навчанням у школі, станом здоров`я, матеріально утримує, що є обов`язком батька. Разом з тим, позивач повинен поважати думку дитини, його бажання залишатися проживати в помешканні, де він зареєстрований, де має свій усталений побут, де йому комфортно, що не обмежує прав батька. Суд не здобув доказів того, що ОСОБА_1 чиняться чи чинилися будь-які перешкоди у спілкуванні чи побаченнях із сином ОСОБА_5 , що він з цього приводу звертався до органу опіки та піклування, поліції чи суду, не клопотав позивач і про допит свідків, які можуть підтвердити ці обставини.

Тому суд, оцінюючи спірні правовідносини, в першу чергу звертається до думки дитини.

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (постанови Верховного Суду від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21, провадження № 5643св23).

При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України). Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі № 127/20368/21.

У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини".

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У виниклому спорі суд враховує інтереси дитини, висловлену ОСОБА_4 думку щодо місця його проживання, яке тісно пов`язане із місцем, де він навчається, спілкується з друзями, де має міцні соціальні зв`язки з часу народження, та виснує про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. Суд поважає права батька на виховання сина ОСОБА_5 , однак також звертає увагу позивача на його обов`язки діяти в інтересах дитини, як і на відсутність доказів того, що визначення місця проживання дитини разом з батьком буде в інтересах спільного сина сторін.

З огляду на встановлені судом обставини, зміст норм процесуального закону, позивач ОСОБА_1 повинен довести, що між сторонами дійсно існує спір щодо визначення місця проживання їх спільної дитини, що цей спір реальний, визначення місця проживання ОСОБА_4 з батьком відповідає якнайкращим його інтересам.

Доказів, які б давали суду правові підстави для висновку, що визначення місця проживання спільного сина сторін в судовому порядку буде виключно в його інтересах, чи призведе до поліпшення прав та інтересів ОСОБА_4 , суду не надано, як не надано і доказів, що в розумінні змісту положень ч. 1 ст. 160 СК України та ч. 1 ст. 161 СК України саме з вини відповідачки, мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітній син.

Відтак, оцінивши пояснення учасників справи, позицію органу опіки та піклування, думку дитини щодо її місця проживання, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили на необхідність визначення місця проживання спільного сина сторін саме з ним, що це відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, що свідчить про недоведеність ним позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, судовий збір за розгляд справи слід віднести на рахунок ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 352355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В АЛ И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, , бульв. Тараса Шевченка, буд. 1, каб. 11, м. Тернопіль, 46001.

Повний текст рішення суду складено 15 серпня 2025 року.

Головуючий суддя Герчаківська О.Я.