Справа № 505/1627/25
Провадження № 6/505/150/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Білоуса В.М.

секретар судового засідання Негрескул Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільськ в залі суду справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Подільського міськрайонного суду Одеської області від 22.05.2025 року у справі №505/1627/25,-

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просить визнати судовий наказ, виданий 22 травня 2025 року Подільським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Вимоги заяви мотивує тим, що рішення суду про видання судового наказу є помилковим та судовий наказ не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що на момент звернення стягувача до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів між сторонами у справі існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Також зазначає, що дочка ОСОБА_3 проживає разом з нею, а стягувач в утриманні дитини участі не приймає.

Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2025 року заяву залишено без руху і надано заявниці строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків.

27.06.2025 року заявниця усунула недоліки вказані в ухвалі Подільського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2025 року.

Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 01.07.2025 року заяву призначено до розгляду по суті.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримала повністю, підтвердила обставини викладені в заяві та те, що їх дитина ОСОБА_3 проживає із своїм батьком стягувачем ОСОБА_2 , який перешкоджає їй у спільному проживанні дитини та участі у її вихованні. Просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ виданий 22 травня 2025 року Подільським міськрайонним судом Одеської області по справі №505/1627/25.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте не повідомив про причини своєї неявки на розгляд справи.

Вислухавши пояснення заявника ОСОБА_1 та дослідивши письмові матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Інститут наказного провадження відповідає міжнародним принципам здійснення справедливого та ефективного правосуддя і забезпечення прав людини. Зокрема, з метою вдосконалення судових систем держав-членів у Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи від 14.05.1981 N R (81) 7 щодо шляхів спрощення доступу до правосуддя та Рекомендації від 28.02.1984 N R (84) 5 щодо принципів цивільного судочинства визначено, що для справ, пов`язаних з безспірним правом, повинні бути передбачені спеціальні правила для прискорення розгляду справи.

Так, статтею 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтями 183 та 184 Сімейного кодексу України (далі також СК України) визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, сімейним та процесуальним законодавством визначено, що право вимоги про стягнення аліментів на підставі судового наказу належить тому з батьків або іншому законному її представнику, з яким проживає дитина.

Водночас процесуальний порядок перегляду питань за судовим наказом про стягнення аліментів для боржника визначений також статтею 173 ЦПК України, згідно із якою суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі або припинення обов`язку за правомірно виданим виконавчим документом.

При цьому подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Враховуючи імперативні приписи статті 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення статті 432 ЦПК України визначає можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав.

Суд зауважує, що одними з характерних ознак наказного провадження є: спрощеність, оскільки має місце урізана цивільна процесуальна форма; на нього не поширюються принципи гласності, усності, безпосередності, змагальності; відсутність стадійності цивільного процесу; судовий наказ видається за відсутності сторін, та документарна видача судового наказу здійснюється лише на підставі безспірних письмових доказів, поданих заявником.

Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, як на підставу для визнання зазначеного судового наказу таким, що не підлягає виконанню, боржник вказує, що на момент звернення стягувача до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, між сторонами існував спір щодо визначення місця проживання дитини, а тому спір про стягнення аліментів слід вирішувати в порядку позовного провадження.

Судом було враховано, що ОСОБА_2 до Подільського міськрайонного суду була подана позовна заява про визначення місця проживання дитини та таку заяву було передано на розгляд до Березівського районного суду Одеської області відповідно до ухвали Подільського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2025 року.

Крім того, відповідно до довідки Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 17.06.2025 року заявниці (боржнику) ОСОБА_4 надана інформація, що протягом січня-травня 2025 року рішення виконавчого комітету Куяльницької сільської ради щодо встановлення участі матері ОСОБА_1 у виховані та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , а також визначення місця проживання дитини не приймалося.

Так, судом встановлено, що Подільським міськрайонним судом Одеської області винесено судовий наказ від 22.05.2025 року по цивільні справі № 505/1627/25, згідно якого необхідно: «Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття».

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , а її батьками зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .

Як вбачається із довідки виданої Куяльницькою сільською радою Подільського району Одеської області №20-25/271 від 25.03.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_3 та на його утриманні знаходиться малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати ОСОБА_1 з сім`єю не проживає, малолітньою донькою не опікується.

Проте, заявниця у заяві посилається на те, що дочка ОСОБА_3 проживає разом з нею, а стягувач в утриманні дитини участі не приймає та веде окремо господарство. Як на підставу своїх тверджень заявниця надає довідку з АТ «Універсальний Банк» та виписку з медичної картки ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_1 не зазначено фактичних обставин, з яких можливо було б зробити висновок щодо наявності безумовних і безспірних підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Водночас слід враховувати і положення ч.1 ст.170 ЦПК України, відповідно до якої судовий наказ про стягнення аліментів скасуванню не підлягає.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК Україниможе бути підставою для звільнення від сплати аліментів чи звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів за рахунок яких утримується дитина. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23).

Отже, у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звернення до суду з позовом про звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів у визначеному судовим наказом розмірі або на зменшення розміру аліментів, визначеного судовим рішенням.

Відповідно до ч.7,8 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

При цьому статтею 273 СК Українивизначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

У разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Зазначена норма чітко вказує на дію, яка має слідувати у випадку непогодження боржника із судовим наказом щодо стягнення аліментів.

Матеріали справи не містять доказів того, що у визначеному законом порядку ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів за судовим наказом від 22 травня 2025 року, виданим Подільським міськрайонним судом Одеської області.

Докази надані ОСОБА_1 не є підставою для звільнення її від обов`язку сплачувати аліменти, помилки при видачі судового наказу не встановлено, відповідно відсутні підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ Подільського міськрайонного суду Одеської області від 25 травня 2025 року (справа №505/1627/25, провадження 2-н/505/105/2025), а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 133, 137, 141, 173, 183, 432 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Подільського міськрайонного суду Одеської області від 22.05.2025 року по цивільні справі №505/1627/25, провадження №2-н/505/105/2025 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття відмовити.

Ухвала про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення цієї ухвали.

Суддя::