Справа №443/909/25
Провадження №2/443/638/25
РІШЕННЯ

іменем України

08 серпня 2025 року м.Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Ліщин в особі Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт її постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ОСОБА_2 у місті Львові на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ЛВ №025478 від 25.10.2000 року, зареєстрованого та виданого на ім`я ОСОБА_3 ; визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку на території Дев`ятницької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1.6776 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №025478 від 25.10.2000 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1.6776 га, згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія I-ЛВ №025478 від 25.10.2000 року. Згідно довідки Ходорівської міської ради №48 від 19.03.2025 року, ОСОБА_3 постійно був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . До дня смерті і на день смерті з гр. ОСОБА_3 була зареєстрована та постійно проживала його дружина ОСОБА_2 . Заповіт від ОСОБА_3 в Грусятицькій сільській раді не посвідчувався. На момент смерті ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги спадкування за законом були вона а також його дружина ОСОБА_2 , однак вона спадщину не прийняла у жоден із передбачених законом способів. Натомість, ОСОБА_2 постійно проживала із своїм чоловіком на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважалася такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Львові померла її матір ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входила земельна ділянка на території Дев`ятниківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1.6776 га, що належала її чоловікові ОСОБА_3 , що вона фактично успадкувала, але не оформила своїх спадкових прав. Згідно довідки Ходорівської міської ради №49 від 19.03.2025 року, ОСОБА_2 постійно була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . До дня смерті і на день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована одна. Заповіт від гр. ОСОБА_2 в Грусятицькій сільській раді посвідчувався 27.11.1998 року, зареєстрований в реєстрі за № 55 на користь ОСОБА_1 . ОСОБА_2 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована у АДРЕСА_1 , однак фактично постійно проживала без реєстрації у неї в місті Львові, де і померла. Вона постійно проживала із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

05.06.2025 року вона звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, однак нотаріус відмовив через пропуск піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність правовстановлюючого документа на земельні ділянки на території Дев`ятниківської сільської ради, що належали померлій і є спадковим майном.

Крім того, у свідоцтві про смерть батька позивачки його ім`я записано ОСОБА_3 , що не збігається з іменем власника земельної ділянки у Державному акті на право приватної власності на землю серії I-ЛВ № 025478 від 25.10.2000 року, а саме ОСОБА_3 , тобто є розбіжності у написанні імені і по-батькові власника земельних ділянок.

Також зазначає, що оскільки зареєстроване місце проживання позивачки відмінне від реєстрації місця проживання спадкодавця на час її смерті, то для визнання права позивачки на спадкове майно потрібно в судовому порядку встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Окрім того, вона не може оформити прийняту нею спадщину в нотаріальному порядку, оскільки не має змоги пред`явити оригінал правовстановлюючого документу, а саме Державного акту на право приватної власності на землю, через його втрату. Окрім того, наявні певні розбіжності у правовстановлюючих документах на земельні ділянки та свідоцтві про смерть спадкодавця.

За таких обставин вона змушена звертатися до суду із вимогами про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу та вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 11.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 03.07.2025 в порядку витребування доказів зобов`язано Центральний державний історичний архів України (м.Львів) в особі керівника в строк до 23 липня 2025 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області архівну довідку та належним чином завірену копію актового запису про народження ОСОБА_3 , народженого в с.Ліщин, Жидачівського району Львівської області у 1933 році.

Крім того, в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі керівника в строк до 23 липня 2025 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису про шлюб ОСОБА_3 1933 р.н. та ОСОБА_4 , 1931 р.н., що зареєстрований в Грусятицькій сільській раді Жидачівського району Львівської області 11.03.1967 року.

08.07.2025 Жидачівським відділом ДРАЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції надано суду копію актового запису про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 № 05 від 13.03.1967 року, складений виконавчим комітетом Грусятицької сільської ради Жидачівського району Львівської області.

09.07.2025 Центральним державним історичним архівом України надано суду архівну довідку.

Ухвалою від 24.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити.

Представник відповідача Ходорівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву представник відповідача просить розглянути справу за відсутності їхнього представника та винести рішення за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно архівної довідки Центрального державного історичного архіву України (м.Львів), ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та його батьками вказані ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), син ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9 , донька ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 (а.с.40-41).

Як видно із копії актового запису про шлюб №05 від 13.03.1967, ОСОБА_3 та ОСОБА_13 , складений виконавчим комітетом Грусятицької сільської ради Жидачівського району Львівської області (а.с.38-39)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , 01.05.1988 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-9), остання зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , з 09.04.1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції від 09.12.2004 року (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1.6776 га, згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія I-ЛВ №025478 від 25.10.2000 року (а.с.20).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №48 від 19.03.2025 року, ОСОБА_3 постійно був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . До дня смерті і на день смерті з гр. ОСОБА_3 була зареєстрована та постійно проживала його дружина ОСОБА_2 . Заповіт від ОСОБА_3 в Грусятицькій сільській раді не посвідчувався (а.с.14).

Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 була його дружина - ОСОБА_2 , а також його дочка ОСОБА_1 .

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 не прийняла у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №81102667 від 08.05.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

Натомість, дружина покійного - ОСОБА_2 постійно проживала із своїм чоловіком на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважалася такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Львові померла матір позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 , виданим Грусятицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 27.12.2010 року (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входила земельна ділянка на території Дев`ятниківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1.6776 га, що належала її чоловікові ОСОБА_3 , що вона фактично успадкувала, але не оформила своїх спадкових прав.

За життя ОСОБА_2 , 27.11.1998 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем Грусятицької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 55, згідно якого остання заповіла усе своє майно своїй дочці ОСОБА_1 (а.с.18).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №49 від 19.03.2025 року, ОСОБА_2 постійно була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . До дня смерті і на день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована одна. Заповіт від гр. ОСОБА_2 в Грусятицькій сільській раді посвідчувався 27.11.1998 року, зареєстрований в реєстрі за № 55 на користь ОСОБА_1 (а.с.17).

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Допитана як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дала покази про те, що її батьки жили в селі Ліщини. Батько хворів та з ним постійно проживала тільки її матір. Після смерті батька вона забрала матір проживати до себе в м.Львів, де здійснювала за нею догляд до самої смерті, займалася її похованням. Її батько мав земельний пай 2 га, однак документи на пай вона не могла знайти, оскільки такі могли згоріти після пожежі. Її батька в силі всі називали ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні дала покази про те, що мама позивачки, коли захворіла, то проживала із позивачкою у м.Львів. Маму позивачки звали ОСОБА_18 , а її батька кликали ОСОБА_10 .

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 була тільки позивачка, та інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_2 року не було.

ОСОБА_1 , спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав не оформила, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81102755 від 08.05.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №33/02-31 від 05.06.2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що вона пропустила встановлений законом термін для прийняття спадщини, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.22).

Крім того, позивачкою самостійно виявлено, що наявні певні розбіжності у правовстановлюючих документах та свідоцтві про смерть спадкодавця, а саме у написанні імені і по-батькові ОСОБА_3 « ОСОБА_3 ».

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Одночасно суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час її смерті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Як вбачається із довідки Ходоівської міської ради №35 від 17.06.2025, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 на якого зареєстровано та видано Державний Акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025478 від 25.10.2000, одна і таж особа (а.с.44).

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами, та показами свідків достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_2 у м.Львів, на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ЛВ №025478 від 25.10.2000 року, зареєстрованого та виданого на ім`я ОСОБА_3 , а тому позов у цих частинах є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що оригіналДержавного акту на право приватної власності на землю Серія I-ЛВ №025478 від 25.10.2000 року втрачено.

Доказом того, що покійному ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка, яка розташована на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 15.04.2025, відповідно до якої, згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Дев`ятниківської сільської ради, на підставі рішення ХІ сесії ІІІ-го демократичного скликання Жидачівської районної ради народних депутатів від 16.06.2000 №193 на гр. ОСОБА_3 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії Серія I-ЛВ №025478 від 25.10.2000. Площа земельної ділянки 1,6776 га. Реєстраційний номер 478 (а.с.20).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування на вищезгадані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дев`ятниківської сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_2 у місті Львові на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ЛВ №025478 від 25.10.2000 року, зареєстрованого та виданого на ім`я ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку на території Дев`ятницької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1.6776 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №025478 від 25.10.2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 серпня 2025 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка