Справа № 199/7750/22
(2/199/78/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

20.08.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., за участі: представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення будівель і споруд, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що він є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Домоволодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 розташоване на земельній ділянці кадастровий номер: :01:592:0032, цільове призначення: землі житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площа: 0,0908 га. Земельна ділянка,кадастровий номер: :01:592:0032, яка належить позивачу ОСОБА_5 межує із сусідською земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить відповідачу - ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 побудувала на земельній ділянці ОСОБА_5 кадастровий номер: :01:592:0032 споруди, а саме сарай та навіс.

Позивач посилався на топографо-геодезичні вишукування, які виконанні сертифікованим інженером-геодезистом О. О. Магльона, де зазначено, що під час аналізу встановлено, що кадастрова межа проходить через нерухоме майно що знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_2 . Отже інженером-геодезистом ОСОБА_6 фактично встановлено, що на земельній ділянці кадастровий номер: :01:592:0032 яка належить позивачу наявні сторонні споруди.

Позивач зазначає, що він намагався в позасудовому порядку вирішити справу. Однак відповідач відмовляється зносити споруди, які розташовані на земельній ділянці кадастровий номер: :01:592:0032, чим чинить перешкоди позивачу у користуванні своїм майном. Оскільки повноцінно користуватися земельною ділянкою ОСОБА_4 не має змоги.

У зв`язку з чим просив суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер: :01:592:0032, цільове призначення: землі житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0908 га, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести за власні кошти будівлі сарай та навіс, які розташовані на земельній ділянці кадастровий номер: :01:592:0032, цільове призначення: землі житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0908 га яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2022 року було відкрито провадження по даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, де зазначили, що першим власником майна земельної ділянки, належної наразі відповідачу, є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Після смерті ОСОБА_7 майном володіла його дружина ОСОБА_8 . Вона зареєструвала право власності на будинок та отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку від 27.11.2009 року, реєстраційний номер в книзі реєстрації держаних актів на право власності к землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №37. Згодом відповідач успадкувала її домоволодіння за заповітом та почала вести господарство по теперішній час. Позивач в поданих ним документах вказує, що відповідач здійснила самобудівництво об`єкту нерухомості. Також позивач просить суд знести об`єкт нерухомості за рахунок відповідача, оскільки споруди проходять через його межу. Згідно технічного паспорту, виданого 10.04.1989 року, реєстраційний номер 520-11, інвентаризаційний номер 20458, споруда, на яку засилається позивач, має в технічному паспорті позначку («Г» сарай). Дата будівництва 1961 рік. Відповідач наголошує, що вона не будувала цю споруду та не повинна зносити її за свій рахунок. Її бабуся ОСОБА_8 зробила її раніше та позивач разом з його родичами не мали причин для сьогоднішнього спору. Спірна споруда була побудована під наглядом ОСОБА_9 в 1961 році. Перші володарі суміжних будинків за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 були рідними братами та не мали претензій щодо споруд та щільних земельних меж. Коли проводилась приватизація будинків був встановлений дерев`яний паркан та умовно між двома маєтками була проведена видима вежа. У 2020 році ОСОБА_4 на місці дерев`яного паркану встановив на його кіллях замість дерева металеву сітку і не мав претензій до спільних сумісних меж. У зв`язку з викладеним просили суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці кадастровий номер: :01:592:0032, цільове призначення: землі житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площа: 0,0908 га. Відповідач по справі є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :01:592:0031, цільове призначення: землі житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площа: 0,0676 га, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до висновку експерта № 2159-23 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та будівельно-технічної експертизи від 18.12.2024 року:

1.Кадастрові межі земельної ділянки кадастровий номер: :01:592:0032 та кадастровий номер: :01:592:0031 не накладаються.

Кадастрова межа земельної ділянки кадастровий номер: :01:592:0032 - накладається на фактичні межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 і утворює два накладання - S1 та S2. Площа накладання S1 - 0,0013 га.

Конфігурація та розміри накладання S2 зображено в додатку А, координати -накладання S2 наведено в таблиці 22. Площа накладення S2 - 0,0011 га.

Частина навісу (дровника) (літ. Д), який відноситься до домоволодіння по АДРЕСА_2 (гр. ОСОБА_2 ) знаходиться у кадастрових межах земельної ділянки кадастровий номер: :01:592:0032, накладання S3 (додаток А).

Конфігурація та розміри накладання S3 зображено в додатку А, координати накладання S3 наведено в таблиці 23. Площа накладання S3 - 0,0002 га.

Частина будівлі КН (літ. Г), яка відноситься до домоволодіння по АДРЕСА_2 (гр. ОСОБА_2 ) знаходиться у кадастрових межах земельної ділянки кадастровий номер: :01:592:0032, накладання S4 (додаток А).

Конфігурація та розміри накладання S4 зображено в додатку А, координати накладання S4 наведено в таблиці 24. Площа накладення S4 0,0002 га.

2.Будівлі та споруди, що розташовані на земельній ділянці кадастровий номер: :01:592: 0032 АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ. А-1, гараж літ.Б, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, сарай літ. Д, вбиральня літ. Е, № 1-4, І споруди, відповідають правовстановлюючій документації, тому не є самочинними.

3.Частина навісу (дровника) (літ. В) та частина будівлі КН (літ. Г), які відносяться до володіння по АДРЕСА_2 (гр. ОСОБА_2 ) знаходяться у кадастрових межах земельної ділянки, кадастровий номер: :01:592:0032 відповідають правовстановлюючій документації, тому не є самочинними.

Частина навісу (дровника) (літ. Д), який відноситься домоволодіння по АДРЕСА_2 (гр. ОСОБА_2 ) знаходиться у кадастрових межах земельної ділянки кадастровий номер: :01:592:0032, накладення S3. Конфігурація та розміри накладання S зображено в додатку А, координати накладання S3 наведено в таблиці 25. Площа накладення S3 0,0002 га.

Частина будівлі КН (літ. Г), яка відноситься до домоволодіння по АДРЕСА_2 (гр. ОСОБА_2 ) знаходиться у кадастрових межах земельної ділянки кадастровий номер: :01:592:0032, накладання S4.

Конфігурація та розміри накладання S4 зображено в додатку А, координати накладання S4 наведено в таблиці 26. Площа накладення S4 0,0002 га.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людям і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності на рівні перед законом.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту «б» частини першої, другої статті 90 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктами «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, за яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно з частиною другою, пунктом «б» частини третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

За правилами статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Згідно із ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної і комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ст. 20 Закону України «Про землеустрій», у разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок, в обов`язковому порядку проводиться землеустрій.

Згідно з ст. 22 Закону України «Про землеустрій» підставами проведення землеустрою є зокрема рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.

Статтею 25 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Зокрема, одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Отже, приватизація земельних ділянок здійснюється шляхом розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути як органи державної влади, місцевого самоврядування, так і землевласники, землекористувачі. Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Для визначення та відновлення меж земельних ділянок виконується певний комплекс робіт - кадастрові зйомки. Як передбачено ст. 198 Земельного кодексу України, кадастрові зйомки включають в себе: геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками і землекористувачами, відновлення меж земельної ділянки на місцевості, встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі, виготовлення кадастрового плану. При цьому кадастрові зйомки є частиною державного земельного кадастру (ст.196 ЗК України).

Відповідно до Постанови Верховного Суду України по справі № 681/1039/15-ц від 28.03.2018 погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.

Відповідно до частини другої статті 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Відповідно до абзацу першого частини шостої статті 120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Велика Палата Верховного Суду у п. 60 постанови по справі № 200/606/18 від 22.06.2021 знов звернула увагу, що знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника об`єкта нерухомості (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 84)). Отже, якщо продажу підлягає земельна ділянка одного власника, на якій розташований об`єкт нерухомості іншого власника (якщо такий продаж не суперечить закону), то в інформаційному повідомленні повинна міститись інформація про таке обмеження на використання земельної ділянки. В інформаційному повідомленні повинна міститись також інформація про інші обмеження на використання земельної ділянки, пов`язані з наявністю прав інших осіб на земельну ділянку (емфітевзис, суперфіцій тощо).

Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Передання майна полягає у переході його з володіння однієї особи (яка втрачає володіння) до іншої (яка його набуває).

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Близькі за змістом висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95, 96), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29).

Відповідно до частини третьої статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Отже, одночасно з набуттям особою у володіння нерухомого майна шляхом державної реєстрації за нею права власності така особа за наявності правових підстав набуває право власності на таке майно.

Згідно ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У зв`язку з вищевикладеним, виходячи з наведених норм права та встановлених обставин справи, судом встановлено, що відповідачем земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:592:0031, цільове призначення: землі житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площа: 0,0676 га було набуто у власність 25.08.2021 року, тобто після погодження попередніми землекористувачами меж земельних ділянок і доказів неправомірності погодження меж, спорів між позивачем та колишніми власниками земельної ділянки суду не надано.

Судом також встановлено і визнано сторонами по справі, що з часу набуття права власності ОСОБА_4 порушень землекористування з боку ОСОБА_2 не було. Водночас, позивач посилається на те, що господарські споруди сарай та навіс, порушують його права, оскільки звужують розмір його земельної ділянки. Проте, як зазначалося вище, ОСОБА_2 набула право власності земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:592:0031, цільове призначення: землі житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площа: 0,0676 га було 25.08.2021 року, на момент, коди спірні господарські споруди вже були наявні. Таким чином, посилання позивача у позові та у судовому засіданні на самовільне будівництво ОСОБА_2 зазначених будівель є хибними.

Крім того, згідно до матеріалів топографо-геодезичних вишукувань, здійснених 16.04.2025 року Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» по АДРЕСА_1 , земельна ділянка :01:592:0031, виявлено помилки у Державному земельному кадастрі після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій до 01.01.2013 до Державного фонду документації із землеустрою, чи помилка у застосуванні систем координат для земельних ділянок, які були зареєстровані до 01.01.2013 та перенесені до Державного земельного кадастру. Також можлива помилкак під час виконання тоопографо-геодезичних робіт (кадастрової зйомки) ТОВ «Квартал». На даний час встановлено, що фактичні межі відрізняються від документальних, а середньоквадратична похибка перевищує 0,1 м встановлену інструкцією (чинною на момент формування земельної ділянки). Існують накладання кадастрової межі, що проходить по будівлям та спорудам ( сарай Г, сарай Д ), побудованим ще до встановлення меж земельних ділянок, що є порушенням вимог щодо ведення Державного земельного кадастру. Вказані обставини підтвердили суду експерти Юрець О.І., Шапка А.В., Вітер Р.В., які надавали суду пояснення на підтвердження судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено належними та достатніми доказами факту порушення його прав відповідачем.

Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки в даній справі за рішенням суду у задоволенні позовних вимог було відмовлено, судові витрати позивача у вигляді судового збору та витрат на проведення судової експертизи віднести за його рахунок.

Керуючись ст.ст.386, 391 ЦКУкраїни, ст.ст. 91,96 ЗК України, ст.ст.12,81, 141,263-265 ЦПК У країни, суд, -

УХВАЛИВ :

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення будівель і споруд, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області,- відмовити.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору та витрат на проведення судової експертизи віднести за його рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Повне рішення складено 25 серпня 2025 року.

Суддя В.В. Руденко