Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1105/25 Головуючий у 1-й інст. Петровська М.В.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання Нестерчук М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/1105/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Логінов Руслан Миколайович

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Петровської М.В.

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02 квітня 2019 року в розмірі 3 000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісячно, до повноліття дитини, на тверду грошову суму в розмірі 1 600,00 грн. щомісячно і до досягнення повноліття починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

На обґрунтування позову зазначив, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 02.04.2019 у цивільній справі №296/255/19 стягнуто з позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 3 000,00 грн., щомісячно, починаючи з 11.01.2019. Вказане рішення набрало законної сили 03.05.2019. Вказував, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12.03.2024 у цивільній справі №296/9153/23 ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати ОСОБА_3 ОСОБА_4 є інвалідом першої А групи, а тому опікуном дитини згідно рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15.05.2024 №784 призначено бабусю - ОСОБА_2 .

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 22.01.2025 (справа №295/6641/24) позивача засуджено до 5 років 1 місяця позбавлення волі, а тому визначений рішенням суду розмір аліментів є для нього непосильним, у зв`язку з чим має бути змінений шляхом його зменшення. Також просив врахувати, що він в місцях позбавлення волі потребує матеріальних затрат на одяг, харчування, лікування.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 22 січня 2025 року у кримінальній справі №296/6641/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.185 КК України та призначено йому остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вказує, що судом необґрунтовано не взято до уваги, що перебуваючи в місцях позбавлення волі він не зможе сплачувати аліменти та буде накопичуватись борг, а також, що в місцях позбавлення волі він несе матеріальні витрати на харчування, одяг, лікування.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.115 КВК України, особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засудженим надається індивідуальне спальне місце і постільні речі. Вони забезпечуються одягом, білизною і взуттям за сезоном з урахуванням статі і кліматичних умов, а в лікувальних закладах - спеціальним одягом і взуттям.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.116 КВК України, у місцях позбавлення волі організовуються необхідні лікувально-профілактичні заклади, а для лікування засуджених, які хворіють на активну форму туберкульозу, - заклади на правах лікувальних. Для спостереження та лікування хворих на інфекційні захворювання в медичних частинах колоній створюються інфекційні ізолятори. Лікувально-профілактична і санітарно-протиепідемічна робота в місцях позбавлення волі організовується і проводиться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Адміністрація колоній зобов`язана виконувати необхідні медичні вимоги, що забезпечують охорону здоров`я засуджених. Засуджені до позбавлення волі зобов`язані виконувати правила особистої і загальної гігієни, вимоги санітарії.

Зазначає, що лікування в місцях позбавлення волі не задовільне, одяг засуджені змушені купувати за свої кошти, їх харчування також часто проводиться за кошти рідних.

Що стосується посилання суду першої інстанції на рахунок заяви опікуна дитини - ОСОБА_2 , яка не заперечувала проти заявленого позову, а суд не взяв це до уваги, то, на думку представника, саме вона є тою людиною, яка все робить як в інтересах свого сина ОСОБА_1 , так як саме на неї ліг даний тягар, а ще більше остання докладає зусиль у вихованні дитини, забезпечення її нормального життя. І саме на неї лягає як забезпечення сина, так і онука, і накопичення боргу ОСОБА_1 в подальшому призведе до тих дій, які негативно вплинуть на їх побут.

Вважає, що саме ОСОБА_2 діє в інтересах дитини, бо на неї покладено обов`язок опікуна і зменшення розміру аліментів до допустимого рівня буде тим балансом, необхідним як для сплати аліментів, так і нормального проживання відповідача.

Тому, на його думку, суд необґрунтовано не взяв до уваги заяву відповідача ОСОБА_2 , та не надавши оцінку доказам не взяв її до уваги, формально пославшись на норми КВК, які реально не функціонують.

В зв`язку з вищевикладеним, просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

У судовому засіданні відповідач доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити вимоги та скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивач в судове засідання не з`явився через перебування в місцях позбавлення волі, однак про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 та його батьками записані: ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 21 листопада 2014 року (а.с.9).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2019 року у цивільній справі №296/255/19, яке набрало законної сили 03.05.2019, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття, починаючи з 11.01.2019 року (а.с.35).

Постановою головного державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 12 липня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП №59515247 щодо виконання виконавчого листа №296/255/19 від 22 травня 2019 року (а.с.11).

Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №783 від 15.05.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.14).

Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №784 від 15.05.2024, призначено ОСОБА_2 опікуном над малолітнім онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки батька дитини позбавлено батьківських прав, а мати дитини, ОСОБА_4 , має захворювання, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (а.с.13).

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2024 року у цивільній справі № 296/255/19 замінено стягувача у виконавчому провадженні № 59515247 по виконанню виконавчого листа від 22.05.2019 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на її правонаступника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.15-16).

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 22 січня 2025 року у кримінальній справі №296/6641/24, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.185 КК України та призначено йому остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі (а.с.17-18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається у позові, відсутні підстави для зменшення розміру аліментів та задоволення позову.Сама по собі обставина відбування позивачем покарання в місцях позбавлення волі не є підставою для зміни розміру аліментів, які визначені рішенням суду від 02.04.2019.Що стосується заяви відповідача, яка є матір`ю позивача та опікуном дитини, в якій остання не заперечує проти задоволення позову та зменшення розміру аліментів, то судом не взято її уваги, оскільки така не відповідає інтересам малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива за обов`язкової сукупності наступних обставин.

По-перше, відбулася зміна матеріального стану платника в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан (зменшився його дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів, чи виникли грошові зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат тощо), або змінився сімейний стан (одруження, народження дітей, поява інших утриманців тощо).

По-друге, такі зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними.

По-третє, вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, оскільки презюмується, що при визначенні аліментів суд встановлює дійсні обставини, в тому числі передбачені ст. 182 СК України щодо наявності утриманців тощо, які необхідні для визначення розміру аліментів.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що його засуджено до 5 років 1 місяць позбавлення волі, а тому визначений рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2019 року розмір аліментів є для нього непосильним, у зв`язку з чим має бути змінений шляхом його зменшення.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відбування покарання ОСОБА_1 у вигляді позбавлення волі, не є обставинами, яка в розумінні ст.192 СК України має істотне значення і яка б могла слугувати достатньою підставою для зменшення розміру стягнутих з позивача аліментів, оскільки ОСОБА_1 має можливість працювати у ДУ «Житомирська виправна колонія №4». При цьому, доказів протилежного, матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що матір`ю позивача та опікуном дитини подано заяву, в якій остання не заперечує проти задоволення позову та зменшення розміру аліментів, оскільки така заява не відповідає інтересам малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, у даній справі посилання позивача на ту обставину, що він відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, не є обставинами, яка в розумінні ст.192 СК України має істотне значення і яка б могла слугувати достатньою підставою для зменшення їх розміру. Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Логінов Руслан Миколайович, залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2024 року.

Головуючий Судді