Справа № 308/4777/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.

при секретарі судового засідання Сапронова А.О.

у складі учасників:

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Сковородько І.Ф.

представника третьої особи Шатрова В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Угород заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Сковородько Ірини Федорівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Виконавчий комітет Ужгородської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суд Закарпатської області перебуває вказана цивільна справа.

15 серпня 2025 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, згідно з якою просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборонити особам, уповноваженим на переведення з одного на інше місце військової служби ОСОБА_4 , у тому числі:

- НОМЕР_1 прикордонному загону в складі ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ),

- Державній прикордонній службі України (вул. Володимирська, 26 м. Київ 01001) переведення та відрядження батька позивача, військовослужбовця ОСОБА_4 , на військову службу за межі Закарпатської області.

2.Державній прикордонній службі України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 прикордонному загону в складі ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечити проходження військової служби батьком неповнолітнього позивача ОСОБА_4 в межах Закарпатської області.

В обґрунтування вказаної заяви посилається на те, що до суду позивачем подано позов про позбавлення батьківських прав щодо ОСОБА_3 .

Підставою для звернення до суду з позовною заявою став факт того, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22 жовтня 2019 р. по судовій справі 308/5063/19 розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Заявник вказує, що мати покинула сина та чоловіка, проживає окремо, не приймає участі у вихованні сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Позивач ОСОБА_4 проживає з батьком, який його утримує, займається його вихованням.

Батько Позивача ОСОБА_4 з 20 листопада 2024 року мобілізований до лав ЗСУ, проходить військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні в складі ІНФОРМАЦІЯ_1 та продовжує утримувати сина, оплачує усі витрати.

На теперішній час проходить військову службу в Закарпатській області. Неповнолітній позивач залишився без батьківської опіки та піклування.

Заявник зазначає, що ухвалення судового рішення дасть можливість батьку позивача виконувати свої батьківські обов`язки, отримати право на відстрочку від мобілізації під час дії правового режиму воєнного стану та звільнитися з військової служби.

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вимогами статті 150 ЦПК України встановлено види забезпечення позову шляхом:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК України).

Положенням ч.3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

З контекстного аналізу наведених норм слідує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до п. 4, ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що ппредставник позивача просить зобов"язати вчинити дії осіб, які не є учасниками вказаного провадження. Крім того, предмет позову не пов"язаний із вимогами які ставляться у заяві про забезпечення позову, а відтак, представником позивача не зазначено та не доведено, як невжиття заходів зазначених у заяві про забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про позбавлення батьківських прав.

Суд зазначає, що забезпечення позову, про яке просить позивач - не відповідає вимогам адекватності в розумінні ЦПК України. Крім того, вимоги заяви про забезпечення позову , на думку суду є втручанням у дискреційні повноваження Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Адекватність такого заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Суд роз`яснює позивачу, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів які повинні запобігти можливим обставинам, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч.2 ст.149 ЦПК України).

В даному випадку, суд вважає, що незастосування заходів забезпечення позову в тому вигляді, які вони зазначені в резолютивній частині заяви позивача про забезпечення позову (з урахуванням предмету позову), ніяким чином не відповідають змісту та меті заходів забезпеченню позову встановлених ЦПК України.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що наведені заявником обставини не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів, а тому, з урахуванням того, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності, у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 149-153, 259, 260, 353-355 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката Сковородько Ірини Федорівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Виконавчий комітет Ужгородської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст ухвали було виготовлено та оголошено 25 серпня 2025 року .

Суддя Дегтяренко К.С.