Номер провадження: 22-ц/813/1275/25
Справа № 521/192/23
Головуючий у першій інстанції Леонов О.С.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Монастирна Інга Олександрівна

на заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08 травня 2024 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» - адвокат Демчук Я.В. звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 01 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 05/02/2008/840-К/91. Відповідно до умов даного договору, Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 164 592,00 (сто шістдесят чотири тисячі п`ятсот дев`яносто два) доларів США 00 центів строком до 31 січня 2033 року.

З метою забезпечення виконання Кредитного договору 01 лютого 2008 року між Банком та Відповідачем було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О. та зареєстровано в реєстрі № 160.

Відповідно до умов Іпотечного договору предметом іпотеки було визначено земельну ділянку розташовану на території Одеської області, Комінтернівського району, Фонтанської сільської ради, загальною площею 0,10 га, кадастровий номер :01:001:0814 та земельну ділянку розташовану на території Одеської області, Комінтернівського району, Фонтанської сільської ради, загальною площею 0,10 га, кадастровий номер :01:001:0815.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 були внесені зміни у статут Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра», відповідно до яких найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра».

У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором виникла прострочена заборгованість.

Посилаючись на викладене, ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з вимогою про стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 липня 2016 року у справі № 504/3005/14-ц позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено.

Суд вирішив, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 01 лютого 2008 року, а саме: земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер - :01:001:0814, та земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер - :01:001:0815.

Окрім цього, в зазначеному рішенні встановлено, що загальна заборгованість по наданому відповідачу кредиту складає 328 687,71 доларів США. Відповідач ухиляється від виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 липня 2016 року у справі № 504/3005/14-ц, чим порушує принцип обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили.

27.03.2020 року було проведено електронний аукціон № UA-EA-2020-03-05- 000053-b за лотом № GL3N216954 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги за 187 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою та 1 беззаставним кредитним договором. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс» .

24.04.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 125.

За змістом пункту 1 даного договору банк відступив новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

ТОВ «Консалт Солюшенс» сплатило ПАТ «КБ «Надра» кошти в порядку пункту договору до моменту набуття чинності Договором у розмірі 8 868 842,93 гривень без ПДВ.

ТОВ «Консалт Солюшенс» є фінансовою установою згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 29 серпня 2019 року (та здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг № 1739 від 10.09.2019 року.

За змістом пункту 183 Додатку № 1 до Договору № GL3N216954_IIB_188 про відступлення прав вимоги від 24.04.2020 року до Заявника ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 за Кредитним договором № 05/02/2008/840-К/91 від 01 лютого 2008 року та Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О. та зареєстрованим в реєстрі № 160 від 01 лютого 2008 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2021 року у справі № 504/3005/14-ц, постановлено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» - задовольнити. Суд постановив замінити стягувана з ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником - ТОВ «Консалт Солюшенс» (Код ) у виконавчому листі № 504/3005/14- ц, виданому Комінтернівським районним судом Одеської області у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» є повним правонаступником ПАТ «КБ «Надра» у правовідносинах, що виникли з Відповідачем на підставі вищезазначених договорів.

Отже, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Консалт Солюшенс», що встановлена рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 липня 2016 року у справі № 504/3005/14-ц є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до Указу Президента України N 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України N 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Цей правовий режим зберігається і до дня подачі цього позову.

Отже, розрахунок проведено за період з 12 грудня 2019 року до 23 лютого 2022 року на суму грошового зобов`язання, яке за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 липня 2016 року у справі № 504/3005/14-ц дорівнює 328 687,71 доларів США.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 12/12/2019 до 31/12/2019 328 687,71 х 3 % х 20 : 365 : 10020540,31 доларів США.
3 01/01/2020 до 31/12/2020 328 687,71 х 3 % х 366 : 366 : ,63 доларів США.
з 01/01/2021 до 23/02/2022 328 687,71 х 3 % х 419 : 365 : 9,46 доларів США.

Всього штрафних санкцій: 21 720,40 доларів США.

Враховуючи все вищевказане, беручи до уваги чинне законодавство та судову практику України, сторона позивача вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а тому просять суд їх задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 08.05.2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (, місцезнаходження: вул. Пушкінська, буд. 36, офіс 308, м. Одеса, 65048) грошову суму (3% річних за користування грошовими коштами) в розмірі 21 720 (двадцять одна тисяча сімсот двадцять) доларів США 40 центів (еквівалент в гривні за курсом НБУ на день подачі позовної заяви 794 284 (сімсот дев`яносто чотири тисячі двісті вісімдесят чотири) гривні 62 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (, місцезнаходження: вул. Пушкінська, буд. 36, офіс 308, м. Одеса, 65048) судові витрати, за надання професійної правничої допомоги у розмірі 20000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (, місцезнаходження: вул. Пушкінська, буд. 36, офіс 308, м. Одеса, 65048) судовий збір в розмірі 11 914,27 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Монастирна І.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване заочне рішення у справі № 521/192/23-ц за позовною заявою ТОВ «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати, та в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при розгляді справи були порушені права відповідача передбачені ч. 1 ст. 43 ЦПК України. Звертається увага на те, що відповідач ОСОБА_1 жодних листів, судових повісток, копій позовної заяви з доданими матеріалами від суду не отримувала та не знала про сам факт наявності справи та судових засідань. Про існування заочного рішення дізналась лише 19.10.2023 року за допомогою сайту ЄДРСР, після отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження за оскаржуваним рішенням суду на обсяг позовних вимог.

В скарзі зазначається, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання, щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом у січні 2014 року до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також, акцентується увага на те, що з огляду на факт, що представник ТОВ «Консалт Солюшенс» звернувся з позовом про стягнення заборгованості в порядку статті 625 ЦК України у січні 2023 року, позовні вимоги про стягнення 3 % річних в період з 12.12.2019 року по 31.12.2019 року задоволенню не підлягають, оскільки не входять в період останніх трьох років, які передували подачі позову. Наголошується, що у випадку пропуску строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за основним зобов`язанням, то кредитор не має права на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат в судовому порядку. І оскільки, кредитор взагалі не звертався до суду з позовними вимогами, щодо стягнення заборгованості (задавненої вимоги) за кредитним договором № 05/02/2008/840-К/91 від 01 лютого 2008 року, на яку нараховуються 3 % річних, то і підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних заборгованості є неможливим.

Крім того, зазначається, що позивачем не доведено та не надано до суду відомостей про наявність виконавчого провадження, чи пред`явлення до виконання виконавчого листа за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.07.2016 року. Відповідно до Автоматизованої системи виконавчих проваджень, будь-яке виконавче провадження на виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.07.2016 року у справі № 504/3005/14 відсутнє. Наголошується, що доказів звернення до органів виконавчої служби з виконавчим листом №504/3005/14-ц, виданим Комінтернівським районним судом Одеської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 01.02.2008 р; представником позивача не надано, а відтак позивач пропустив встановлений діючим законодавством строк на його пред`явлення. Отже в даному випадку кредитор втрачає право на стягнення заборгованості з боржника за судовим рішенням в примусовому порядку. Відповідно припиняються повноваження суду здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення. За такої правової ситуації зобов`язання боржника за судовим рішенням трансформується в звичайне грошове зобов`язання. Тобто, в подальшому кредитор втрачає право на судовий захист своєї вимоги. Відповідно є підстави стверджувати, що між сторонами виникли правовідносини з виконання натурального зобов`язання. Таким чином, оскільки позивачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документу до виконання (відсутнє виконавче провадження на виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.07.2016 року по справі №504/3005/14), а також позовних вимог щодо стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) не пред`явив, наголошується про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних відповідно з мотивів викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-и (провадження №61-32171сво18).

Скаржники також, не погоджуються з стягненням витрат на правову допомогу оскільки, позивачем не було зазначено: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представником ТОВ «Консалт Солюшенс» Коваленко С.О. подані додаткові пояснення по справі, в яких останній просить апеляційну скаргу представника Щербової О.І. залишити без задоволення, а рішення без змін.

У поясненнях наголошується, що зобов`язання ОСОБА_1 перед кредитором не є ані задавненими, ані натуральними, оскільки ПАТ «КБ «Надра» правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс» ще в 2014 році, в межах строків позовної давності, пред`явило вимогу до ОСОБА_1 в судовому порядку. За наслідками такого звернення, 18.12.2024 року рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області у цивільній справі № 504/3005/14-ц позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки було повністю задоволено та мотивувальною частиною судового рішення встановлено заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором.

Зазначене рішення набуло законної сили, на час подання заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» є чинним та обов`язковим до виконання. Але, зобов`язання за зазначеним рішенням відповідачем не виконується, що і зумовило необхідність подання ТОВ «Консалт Солюшенс» до суду позовної заяви про стягнення 3 % річних за користування коштами.

Акцентується увага, на тому що відповідач на шкоду кредитору ухиляється від виконання грошового зобов`язання, а тому кредитор має беззаперечне право на стягнення 3 % річних за користування коштами в порядку передбаченому ст. 625 ЦК України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Монастирна І.О. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ТОВ «Консалт Солюшенс» Жилко Е.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

01 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 05/02/2008/840-К/91. Відповідно до умов даного договору, Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 164 592,00 (сто шістдесят чотири тисячі п`ятсот дев`яносто два) доларів США 00 центів строком до 31 січня 2033 року.

З метою забезпечення виконання Кредитного договору 01 лютого 2008 року між Банком та Відповідачем було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О. та зареєстровано в реєстрі № 160, що підтверджується копією Іпотечного договору.

Відповідно до умов Іпотечного договору предметом іпотеки було визначено земельну ділянку розташовану на території Одеської області, Комінтернівського району, Фонтанської сільської ради, загальною площею 0,10 га, кадастровий номер :01:001:0814 та земельну ділянку розташовану на території Одеської області, Комінтернівського району, Фонтанської сільської ради, загальною площею 0,10 га, кадастровий номер :01:001:0815.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 були внесені зміни у статут Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра», відповідно до яких найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра».

У зв`язку з невиконанням позичальником та відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором виникла прострочена заборгованість. Посилаючись на викладене, ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з вимогою про стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 липня 2016 року у справі № 504/3005/14-ц позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено.

Суд вирішив звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 01 лютого 2008 року, а саме: земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер - :01:001:0814, та земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер - :01:001:0815. Окрім цього, в зазначеному рішенні встановлено, що загальна заборгованість по наданому Відповідачу кредиту складає 328 687,71 доларів США. Відповідач ухиляється від виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 липня 2016 року у справі № 504/3005/14-ц, чим порушує принцип обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили.

27.03.2020 року було проведено електронний аукціон № UA-EA-2020-03-05- 000053-b за лотом № GL3N216954 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги за 187 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою та 1 беззаставним кредитним договором. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс» , що підтверджується копією протоколом електронного аукціону UA-EA-2020-03-05- 000053-b.

24.04.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 125, що підтверджується копією договору.

За змістом пункту 1 даного договору банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

ТОВ «Консалт Солюшенс» сплатило ПАТ «КБ «Надра» кошти в порядку пункту договору до моменту набуття чинності Договором у розмірі 8 868 842,93 гривень без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 94 від 22.04.2020 року.

ТОВ «Консалт Солюшенс» є фінансовою установою згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 29 серпня 2019 року (та здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг № 1739 від 10.09.2019 року

За змістом пункту 183 Додатку № 1 до Договору № GL3N216954_IIB_188 про відступлення прав вимоги від 24.04.2020 року до Заявника ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 за Кредитним договором № 05/02/2008/840-К/91 від 01 лютого 2008 року та Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О. та зареєстрованим в реєстрі № 160 від 01 лютого 2008 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2021 року у справі № 504/3005/14-ц заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» - задовольнити. Суд постановив замінити стягувана з ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником - ТОВ «Консалт Солюшенс» (Код ) у виконавчому листі № 504/3005/14- ц, виданого Комінтернівським районним судом Одеської області у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» є повним правонаступником ПАТ «КБ «Надра» у правовідносинах, що виникли з відповідачем на підставі вищезазначених договорів.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За змістом статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

У справі, що переглядається, позивач звернувся до суду із вимогою стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 липня 2016 року у справі № 504/3005/14-ц за період з 12 грудня 2019 року до 23 лютого 2022 року, згідно розрахунку позивача, санкції, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України за цей період становлять 21 720,40 доларів США.

Згідно із вимогами статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15).

Так, основна вимога кредитора захищена судом у заочному рішенні Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 липня 2016 року у справі № 504/3005/14-ц, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відповідач не виконувала рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 липня 2016 року у справі № 504/3005/14-ц, за період прострочення виконання рішення суду позивач, на підставі ст. 625 ЦК України, має право на стягнення з боржника 3 % річних, сума яких до моменту звернення із позовною заявою становить 21 720,40 доларів США.

Доводи апеляційної скарги, щодо необґрунтованості позовних вимог, в частині нарахування 3 % річних за відсутності доказів пред`явлення позивачем виконавчого листа до виконання, на увагу не заслуговують.

Так, ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2021 року у справі № 504/3005/14-ц постановлено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» - задовольнити. Суд постановив замінити стягувана з ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником - ТОВ «Консалт Солюшенс» (Код ) у виконавчому листі № 504/3005/14- ц, виданого Комінтернівським районним судом Одеської області у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» є повним правонаступником ПАТ «КБ «Надра» у правовідносинах, що виникли з відповідачем на підставі вищезазначених договорів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу».

Щодо строку звернення до суду з вимогою про стягнення процентів річних

У апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що представник ТОВ «Консалт Солюшенс» звернувся з позовом про стягнення заборгованості в порядку статті 625 ЦК України у січні 2023 року, позовні вимоги про стягнення 3 % річних в період з 12.12.2019 року по 31.12.2019 року задоволенню не підлягають, оскільки не входять в період останніх трьох років, які передували подачі позову.

Так, колегія суддів зазначає, що вимагати сплати суми боргу з урахуванням трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками.

Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).

Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.

За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.

Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.

Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Таким чином, є правильними висновки місцевого суду, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України не сплив, а позивачем обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення 3% річних за період з 12 грудня 2019 року до 23 лютого 2022 року.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість висновків рішення суду, щодо задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги його не спростовують, разом з тим, вважає, що рішення суду постановлено з порушенням вимог процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Частиною другою статті 128 ЦПК України визначено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстави, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Ухвалюючи заочне рішення місцевий суд зазначив, що відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлялася відповідно до вимог ЦПК України, відзив на позов до суду не надавала, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомляла, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала.

Проте, у матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують повідомлення відповідача ОСОБА_1 та/або її представника про призначення справи до розгляду.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також грубим порушенням вимог статей 128-130, 223 ЦПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Однак, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на зазначені вимоги законодавства уваги не звернув, розглянув справу без належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 та її представника про дату, час та місце її розгляду, розгляд справи не відклав, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02 серпня 2022 року скасуванню з постановленням по справі нового судового рішення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу

Скаржником в апеляційній скарзі ставиться питання про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката передбачені частиною 4 статті 137 ЦПК України.

Частинами 5, 6 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судова практика, на яку орієнтує Верховний Суд, виходить з того, що необхідною умовою для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи; що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості; що витрати на надану професійну правову (правничу) допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вже сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

У даній справі позивачу ТОВ «Коллект Центр», професійну правничу допомогу надано; витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, підтверджені.

Проте, розмір витрат на оплату послуг адвоката у своїй співмірності не відповідає визначеним частиною 4 статті 137 ЦПК України критеріям.

Таким чином, апеляційний суд враховуючи категорію справи, зусилля та знання, що необхідні для складання процесуальних документів по справі, участі у справі, вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, підлягають відшкодуванню у розмірі 15000 грн, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

За таких обставин, в порядку пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на відповідача у визначеному апеляційним судом розмірі.

Щодо розподілу судових витрат понесених в суді першої та апеляційної інстанцій

Згідно із ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Отже, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», підлягає стягненню судовий збір в розмірі 11914,27 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Монастирна Інга Олександрівна задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (, місцезнаходження: вул. Пушкінська, буд. 36, офіс 308, м. Одеса, 65048) грошову суму (3% річних за користування грошовими коштами) в розмірі 21720 (двадцять одна тисяча сімсот двадцять) доларів США 40 центів (еквівалент в гривні за курсом НБУ на день подачі позовної заяви 794284 (сімсот дев`яносто чотири тисячі двісті вісімдесят чотири) гривні 62 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (, місцезнаходження: вул. Пушкінська, буд. 36, офіс 308, м. Одеса, 65048) судові витрати, за надання професійної правничої допомоги у розмірі 15000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (, місцезнаходження: вул. Пушкінська, буд. 36, офіс 308, м. Одеса, 65048) судовий збір в розмірі 11914,27 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький