Справа № 496/5289/24
Провадження № 2/496/775/25
13 серпня 2025 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Шаньшиної М.В.,
при секретар Ткаченко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Яськівської сільської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
Позивач звернувся до суду з позов, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до відповідача, в якому просила суд позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягувати аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2563 гривні щомісяця до досягнення ним повноліття які перераховувати на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідач є матір`ю малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач проживала з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (без реєстрації шлюбу) та малолітнім сином ОСОБА_4 .. Згідно довідки Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області від 30 липня 2024 року № 05-13-06/575 ОСОБА_2 , (згідно по господарській книги) дійсно проживає, але не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про батька в свідоцтві про народження дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно листа КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради від 19 червня 2024 року № 597/27-с, ОСОБА_1 у супроводі бригади швидкої медичної допомоги 18 червня 2024 року було доставлено до КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради у важкому стані із діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, перелом потиличної та скроневої кісток зліва, забій м`яких тканин потиличної, лобної, тім`яної ділянок. Загальні важкі травми дитина отримала внаслідок побиття батьками які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Під час доставки до медичного закладу, та за час лікування малолітнього ОСОБА_1 мати дитини, ОСОБА_2 , жодного разу не відвідувала його та не цікавилась станом здоров`я сина. Наказом Служби у справах дітей Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області від 19 червня 2024 року № 24 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взято на облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлення батьківського піклування, у зв`язку з тим, що дитина залишилася без батьківського піклування. У зв`язку з тим, що мати дитини не зверталась до лікарні та до органів виконавчої влади с приводу місця знаходження та стану здоров`я свого малолітнього сина ОСОБА_1 .. Службою у справах дітей Яськівської сільської ради знайдено родичів дитини які погодились представляти інтереси дитини. Відповідно до наказу Служби у справах дітей Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області від 21 червня 2024 року № 35 малолітнього ОСОБА_1 тимчасово влаштовано в родину тітки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . На запит Служби у справах дітей Яськівської сільської ради, слідчий відділ Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області повідомив, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені відомості про яке 19.06.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України. Беручи до уваги наслідки жорстокого поводження з дитиною, враховуючи вищезазначене та виходячи з інтересів малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись статтями 164, 165, Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування Яськівської сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батьків, так і для дитини, які визначені ст. 166 Сімейного кодексу України, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила що позовну заяву підтримує та просить задовольнити, також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.1ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 зареєстрованого виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області від 02.11.2022 року, актовий запис №55.
Згідно довідки Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області від 30 липня 2024 року № 05-13-06/575 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (згідно по господарській книги) дійсно проживає, але не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно листа Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області від 16.07.2024 року за №1625/24.13-19 встановлено, що даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про народження №55 від 02.11.2022 року складений виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області відносно ОСОБА_1 , 25.10.2022 року. Відомості про батька вказано відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.
Актом обстеження житлово - побутових умов від 19.06.2024 року встановлено, що умови проживання не задовільні. В будинку брудно затхле повітря, наявні пошкодження, старі меблі, постільна білизна в не задовільному стані, антисанітарні умови, насікомих (мух, комарів, мошок).
Згідно листа КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради від 19 червня 2024 року № 597/27-с, ОСОБА_1 у супроводі бригади швидкої медичної допомоги 18 червня 2024 року було доставлено до КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради у важкому стані із діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, перелом потиличної та скроневої кісток зліва, забій м`яких тканин потиличної, лобної, тім`яної ділянок. Загальні важкі травми дитина отримала внаслідок побиття батьками які перебували в стані алкогольного сп`яніння.
Наказом Служби у справах дітей Яськівської сільської ради Одеського оайону Одеської області від 19.06.2024 року № 24 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взято на облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлення батьківського піклування, у зв`язку з тим, що дитина залишилася без батьківського піклування.
Відповідно до наказу Служби у справах дітей Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області від 21 червня 2024 року № 35 малолітнього ОСОБА_1 тимчасово влаштовано в родину тітки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
На запит Служби у справах дітей Яськівської сільської ради, слідчий відділ Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області повідомив, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені відомості про яке 19.06.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.
Висновком органу опіки та піклування від 29.07.2024 року №08-19/624 та рішення виконавчого комітету Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області від 29.07.2024 року за №95/2024 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » було за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно із ст. 165 СК України - право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до п.п. 15,16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав - лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) - або з інших не залежних від неї причин.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.
Згідно із ч.ч. 4,5,6 ст. 19 СК України - при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини з огляду на те, що відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов`язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги.
Статтею 19 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом 10 днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним - обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Статтями 141,142,150 СК України передбачено - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Статтями 151,153 СК України встановлено - батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, а також мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно із ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків - є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Однак, вимогами статті 169 СК України передбачено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При чому, суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів - має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину - не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину - становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Одночасно, стаття 183 СК України зазначає - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно із приписами ст. 184 СК України - якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача - може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі - підлягає індексації відповідно до Закону.
Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Стаття 51 Конституції України передбачає що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 52 Конституції України - діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини - не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини ст.ст. 7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18).
ЄКПЛ проголосила принцип верховенства права і зобов`язання договірних сторін дотримуватися прав людини. Комплекс прав, закріплених ЄКПЛ, можна розділити на дві підсистеми: 1) права, що належать кожній людині від народження (життя, свобода, особиста недоторканність); 2) права, набуті з настанням певного віку (справедливий судовий розгляд у кримінальній справі, вступ до шлюбу). Окремою підсистемою можна розглянути перелік заборон, виконання яких гарантує реалізацію прав, закріплених в ЄКПЛ (заборона дискримінації, катувань, жорстокого поводження, рабської праці). У тексті ЄКПЛ практично відсутні норми, присвячені захисту прав дітей (за винятком, наприклад, положень про особливий статус неповнолітніх у статтях 5-6), однак обсяг більшості наданих нею прав такий, що ними може користуватися будь-яка людина, незалежно від вікових або інших характеристик. У зв`язку з цим ЄСПЛ, розглядаючи справи, де мало місце порушення прав дітей, посилається на норми ЄКПЛ як базовий документ.
На сьогодні наявні численні рішення ЄСПЛ щодо питань, які пов`язані із захистом прав дитини, ґрунтуються як на положеннях Європейської конвенції про захист прав людини, Загальної декларації прав людини, так і на положеннях Конвенції про права дитини. В ході огляду практики ЄСПЛ виявлено кілька типових ситуацій, де заявники не отримали адекватного правового захисту всередині своєї держави.
Традиційно велика увага приділяється ЄСПЛ справам, пов`язаним з визначенням місця проживання дитини, а також з реалізацією права на спілкування з нею не тільки батьків, але й інших родичів: дідусів, бабусь. Принцип 6 Декларації прав дитини, проголошеної Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 р. передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 166, ч. 2 ст. 182 СК України, особа позбавлена батьківських прав - не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Суд погоджується з висновком повністю, так як ухвалений він виключно у відповідності з нормами Закону та інтересів малолітніх дітей.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україно 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами - першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батьків, так і для дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як вже зазначалось вище, застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними.
Статтею 164 СК України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п. 2 ч. 1 - ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухиленням від виконання своїх обов`язків з виховання дитини з боку матері ОСОБА_2 є однією з підстав позбавлення батьківських прав.
Способи та методи ухиляння від обов`язків з виховання та утримання дитини чітко вписано в постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року в п. 16 «Ухиляння батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання. Підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Зазначені факти, як кожен окремо, та і в сукупності, необхідно розцінювати, як пряме ухилення від батьківських обов`язків по вихованню малолітніх дітей.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач злісно, умисно та свідомо ухиляється виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та піклування своєї малолітньої дитини, що підтверджується вищенаведеними доказами у їх сукупності, тому у суду є всі підстави позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_6 , а тому позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Також позов в частині стягнення з відповідача на утримання дітей аліментів належить задовольнити, зі стягненням з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2563 гривні щомісяця до досягнення ним повноліття які перераховувати на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України.
В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи звільнення позивачів, як Органу опіки та піклування від сплати судового збору за розгляд позовних вимог про позбавлення батьківства, які задоволені судом, сума судового збору у сумі 1211,20 грн. за розгляд вимог про позбавлення батьківських прав та 1211,20 грн. за стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідачки на користь держави.
Керуючись ст.ст. 3-7, 10-13, 18, 11, 76-83, 95, 133, 141, 174, 213, 228, 229, 241-246, 258, 259, 263-268, 272, 273, 280-283 ЦПК України, Конституцією України, ст. ст. 164,166,169,180-184 СК України, суд, -
Позовну заяву Органу опіки та піклування Яськівської сільської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягувати з гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), аліменти на утримання її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2563 гривні щомісяця до досягнення ним повноліття які перераховувати на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.В. Шаньшина