Справа № 302/286/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гренджа Вікторія Юріївна, на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06 травня 2025 року, ухвалене головуючим суддею Готра В.Ю., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

встановив:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 08.08.2013 між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Майданської сільської ради за актовим записом № 03, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

У цьому шлюбі у нього з відповідачкою народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_2 .

Після одруження сторони проживали як одна сім`я на орендованих квартирах та останнім їх місцем спільного проживання був будинок АДРЕСА_1 .

Зазначав, що спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. Так, з 2023 року відповідачка виїхала на роботу до Чехії та періодично на нетривалий час приїжджала додому, проте спільного життя між сторонами вже не було та вона не турбувалася про їхнього спільного сина, а тому все забезпечення і виховання дитини він здійснює самостійно.

Зважаючи на те, що вони вже протягом двох років спільно не проживають, не підтримують шлюбних відносин, утратили любов і повагу один до одного, а тому на даний час шлюб є лише формальним і його збереження суперечитиме їх спільним інтересам.

Зауважував і те, що після розірвання шлюбу їх малолітній син проживатиме разом із ним.

Стверджував, що відповідачка не бере жодної участі у вихованні й утриманні дитини, не займається його фізичним і духовним розвитком, оскільки більшість часу проживає за межами України.

Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, тому він вимушений звертатися до суду про стягнення з відповідачки аліментів на утримання їхньої дитини, так як самостійно матеріально забезпечити сина він неспроможний через відсутність у нього офіційної і постійної роботи, а тимчасові його підробітки на будівництві становлять біля 10 000 грн на місяць. При цьому відповідачка працює у м. Прага (Чехія) офіціантом у ресторані і має дохід в еквіваленті до гривні орієнтовно в межах 76 000 86 000 грн на місяць, а відтак, має змогу сплачувати аліменти на утримання їхньої дитини у розмірі 10 000 грн на місяць.

Посилаючись на наведені вище обставини ОСОБА_2 просив суд: шлюб укладений між ним та відповідачкою ОСОБА_1 , що зареєстрований 08.08.2013 у виконавчому комітеті Майданської сільської ради за актовим записом № 03 розірвати та стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06 травня 2025 року позов задоволено частково.

Шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривень щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 25 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гренджа В.Ю., подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів вважає таким, що винесене з неправильним застосування та порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що не відмовляється від утримання свого малолітнього сина та просить визначити розмір стягуваних з неї аліментів на рівні 2 500 гривень щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 25 лютого 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Суд першої інстанції не перевірив всі обставини, на які посилається відповідачка, не взято до уваги її матеріальне становище, доходи та витрати на утримання дитини.

Відповідачка офіційно не працює, жодних заощаджень чи нерухомого майна немає, постійних доходів також немає, оскільки є сезонним працівником та час від часу виїжджає до Чехії на заробітки.

Звертає увагу, що позивач не надав суду жодного доказу щодо понесених ним матеріальних витрат на дитини та відповідно не може обґрунтувати їх.

Сума 5 000 гривень є обтяжливою для відповідачки та поставить її в складне матеріальне становище.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду в частині, яка стосується стягнення аліментів, тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення аліментів, то апеляційний суд, в силу приписів ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Апеляційним судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб виданого повторно серії НОМЕР_1 від 19.10.2022 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 08.08.2013 у виконавчому комітеті Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області.

У сторін від шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26.09.2013.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно довідки №3 Торунського ліцею Міжгірської селищної ради виданої 21.01.2025 навчається в даному ліцею в 6 класі.

Згідно акту-обстеження матеріально побутових умов громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , така фактично зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а фактично з січня 2025 року по сьогоднішній день проживає в АДРЕСА_2 .

З відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору станом на 04.04.2025 щодо громадянки ОСОБА_1 відомості відсутні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно положень ч. ч. 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2 563 гривні, а дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з неї аліментів в сумі 5 000 гривень, не врахував її майновий стан та не проаналізував чи не поставить такий розмір аліментів в скрутне становище відповідачку.

Крім цього, ОСОБА_1 зазначає, що сума 5 000 гривень нічим не обґрунтована та не доведено, що позивач також може забезпечувати дитину такою сумою щомісячно.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апелянтки з огляду на таке.

З відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору станом на 04.04.2025 щодо громадянки ОСОБА_1 відомості відсутні.

Тобто, відповідачка ОСОБА_1 офіційно не працевлаштована та не отримує офіційних доходів.

З приводу доводів щодо сезонних заробітків, то такі не знаходять свого підтвердження, оскільки долучені до матеріалів справи довідки де зазначається, що відповідачка виїжджала на заробітки за кордон тільки раз в сезон не може слугувати належним доказом факту сезонності таких доходів.

Водночас, апеляційний суд враховує те, що відповідачка перераховувала в 2024 році позивачу кошти на утримання малолітнього сина, оплачувала сину послуги мобільного зв`язку, тощо, що свідчить про зацікавлення відповідачки життям та матеріальним забезпеченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням вищезазначеного та враховуючи, що відповідачка працює за кордоном, навіть враховуючи потенційний сезонний характер таких робіт, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків щодо стягнення з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5 000 гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 25 лютого 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд враховує, що позивач офіційно не працевлаштований, а син є школярем, якого потрібно забезпечувати шкільним приладдям, одягом, забезпечити відвідування гуртків, що у своїй сукупності дає підстави вважати, що сума 10 000 гривень є належним рівнем матеріального забезпечення дитини даного віку з урахуванням надання матеріальної допомоги для дитини обома батьками.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстав для скасування такого рішення немає.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гренджа Вікторія Юріївна, залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06 травня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: