Справа № 526/238/25
Провадження № 2/526/661/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 серпня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Киричка С.А.,

секретаря судового засідання Широколави О.В.,

представника відповідача - Сазонової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 526/238/25 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи,

в с т а н о в и в:

31 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи.

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Чабан І.В. звернувся до Гадяцького районного суду Полтавської області з позовом до ПрАТ «СК «Саламандра», просив стягнути з відповідача кошти в сумі 94 272, 36 грн., що складаються з:

страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності позивачем в розмірі 72 000,00 грн (сімдесят дві тисячі гривень 00 копійок)

страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням позивача в розмірі 5 782,67 грн (п`ять тисяч сімсот вісімдесят дві гривні 67 копійок)

страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 889,13 грн (три тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 13 коп.)

судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок)

пеня за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування в розмірі 7 513,93 грн (сім тисяч п`ятсот тринадцять гривень 93 копійки)

інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків і страхового відшкодування в розмірі 4 235,89 грн (чотири тисячі двісті тридцять п`ять гривень 89 коп.)

3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування в розмірі 850,74 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 74 копійок).

В обґрунтування позову вказав, що 28 серпня 2021 року близько 19 год. 50 хв. по вул. Соборності у м. Полтаві, поблизу будинку №66 відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій відбулося зіткнення мотоцикла марки "Honda CBR 1000RR", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та велосипеда марки Comanche, під керуванням велосипедиста ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрі рухалися в попутному напрямку з боку вул. Майдан Незалежності у сторону вул. Зінківської. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КП "Полтавська клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського ПОР". Згідно висновку експерта №1315 від 15.12.2021 р. за результатами судово-медичної експертизи ОСОБА_1 останньому у результаті дорожньо-транспортної спричинені тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія мотоцикла ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра», про що зазначено в страховому полісі № НОМЕР_2 . За фактом ДТП Відділенням розслідування злочинів у сфері транспорту Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області 29.08.2021 р. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0000906 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаний факт підтверджується Постановою про закриття кримінального провадження №0000906 від 22 березня 2023 року. 11.06.2024 до відповідача подано заяву про страхове відшкодування, але останній всупереч свого обов`язку не прийняв жодного рішення, станом на дату написання цього позову до суду не здійснив виплат страхового відшкодування. У досудовому порядку питання відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки позивачеві вирішено не було, а відтак, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з відповідним позовом до ПрАТ«СК «Саламандра».

Ухвалою суду від 06 лютого 2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

17 лютого 2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позов, у якому останній просив позов ОСОБА_1 залишити без задоволення. Вказує, що твердження позивача щодо того, що ПрАТ «СК«Саламандра» зобов`язане виплатити страхове відшкодування в розмірі 94 272, 36 грн. є необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству та усталеній судовій практиці.

В обґрунтування зазначає,що 28 серпня 2021 року близько 19 год. 50 хв. по вул. Соборності у м. Полтава відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій відбулося зіткнення мотоцикла марки "Honda CBR 1000RR", під керуванням ОСОБА_2 , та велосипеду марки Comanch, під керуванням ОСОБА_1 котрі рухалися в попутному напрямку. Постановою про закриття кримінального провадження №0000906 від 22 березня 2023 року встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди є порушення велосипедистом ОСОБА_1 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Таким чином, дії велосипедиста перебувають у прямому причинному зв`язку з отриманими ним тяжкими тілесними ушкодженнями, при цьому вина водія мотоцикла ОСОБА_2 у події відсутня. Матеріалами кримінального провадження достовірно встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася виключно з вини ОСОБА_1 та внаслідок його протиправних дій, що пдтвержується постановою №0000906 від 22 березня 2023 року. Спричинення у результаті дорожньо-транспортної пригоди водієві мотоциклу ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень не містить ознак кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України, із зазначених вище підстав.

Вважає, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну) якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки матеріалами кримінального провадження встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода мала місце виключно з вини велосипедиста ОСОБА_1 та його протиправних дій, а водій мотоцикла не міг передбачити таку подію та відвернути її настання, що є непереборною силою, а тому є наявність законних підстав для звільнення страховика від здійснення виплати, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо виплати страхового відшкодування.

Окремо повідомляє суд про те, що 29 травня 2024 року Національним банком України подано позов до суду про ліквідацію Товариства. Починаючи з 26 липня 2024 року у ПрАТ «СК«Саламандра» функціонує тимчасова адміністрація, яка забезпечує виконання першочергових заходів, передбачених законом.

Також, 17 лютого 2025 року від представника відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» Лукашука В.В. надійшло клопотання про зупинення розгляду справи у зв`язку з тим, що рішенням Правління Національного банку України №166-рш від 14.05.2025 «Про застосування до Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» заходу впливу у вигляді анулювання ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг» прийнято рішення про вві кликання ліцезій на провадження діяльності з надання фінансових послуг з 14 травня 2024 року.

У п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України вказано, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідач у клопотанні не довів яким чином провадження у справі № 917/943/24 про ліквідацію товариства перешкоджає розгляду справи № 526/238/25, не довів що існує саме об`єктивна неможливості розгляду цієї справи № 526/238/25 до вирішення іншої справи № 917/943/24.

З огляду на предмет доказування у справі № 526/238/25 подані до позову докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З врахуванням викладеного, відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі. Отже, це клопотання відповідача суд відхиляє.

26 лютого 2025 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив із запереченнями проти доводів відповідача.

Щодо доводів відповідача про відсутність вини водія мотоцикла та наявність вини велосипедиста, що автоматично свідчить про відсутність обов`язку відшкодовувати шкоду завдану водієм забезпеченого транспортного засобу позивач посилався на наступне: Володілець джерела підвищеної небезпеки чи особа, відповідальна за шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, зобов`язані довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Факт наявності непереборної сили або умислу потерпілого мають бути підтверджені належними доказами. Зазначає, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправоморіною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Посилаючись на Постанову Верховного Суду від 01.02.2023 р. у справі №760/23231/20 та Постанови Верховного Суду від 06.07.2022 р у справі №442/3107/21, де підставою для звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження щодо нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, страховиком особи, яка завдала шкоди. Звертає увагу, що положеннями ст. 26.2 Закону України №1961-ІV від 01.07.2004 р. встановлений мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності який не підлягає зменшенню чи коригуванню. Також, заперечував щодо зупинення провадження по справі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, розгляд справи проводити без участі позивача.

Судом встановлено, що 28.08.2021 близько 19:50 год. по вулиці Соборності, м. Полтаві поблизу будинку №66 сталася дорожньо-траспортна пригода, під час якої відбулося зіткнення мотоцикла Honda CBR 1000RR, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та велосипеду марки Comanche червоного кольору, під керуванням велосипедиста ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрі рухалися у попутному напрямку з боку вулиці Майдан Незалежності у сторону вулиці Зіньківської. У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського ПОР». Вказано, що згідно з висновком експерта № Се-19/117-22/4097-ІТ від 25.04.2022 року вбачається, що в даній дорожній обстановці водій мотоцикла ОСОБА_2 з технічної точки зору не мав можливості уникнути зіткнення, виконуючи вимоги ПДР України; ОСОБА_1 мав технічну можливість своїми діями запобігти зіткненню; з технічної точки зору причиною даної ДТП стали порушення вимог п.10 Правил дорожнього руху України з боку велосипеда ОСОБА_1 .

Постановою ГУ НП в Полтавській області від 22.03.2023, кримінальне провадження відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000906 від 29.08.2021, закрито у зв`язку з відсутністю у діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Таким чином, у ході досудового розслідування встановлено, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є порушення велосипедистом ОСОБА_1 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень.

З виписки виданої КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради», № 14802 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 вбачається повний діагноз позивача, дата надходження у стаціонар 28.08.2021 року, та перелік призначених за час перебування на лікуванні з 28.08.2021 року по 15.09.2021 року лікарських засобів.

Згідно перевірки чинності полісу внутрішнього страхування транспортний засіб марки «Honda CBR 1000 RR», державний номер НОМЕР_1 , тип: А1 мотоцикли та моторолери до 300 куб. см. застрахований в страховій компанії виданий ПрАТ «СК «Саламандра». Поліс №05253832 діючий на 28.08.21 (а.с. 20).

10.06.2024 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» з повідомленням про настання страхового випадку та заявами на виплату страхових відшкодувань, що підтверджується їх копіями, наявними в матеріалах справи (а.с. 21-22).

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно ч.22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Щодо заперечень відповідача стосовно наявності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо виплати страхового відшкодування, оскільки достовірно встановлено вину потерпілого у ДТП, а також доведеності відсутності вини застрахованої особи, що є законною підставою для звільнення страховика від здійснення виплат, суд зазначає наступне.

Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки. Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до пунктів 6.7, 10.1, 11.3, 11.7, 11.14 ПДР велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу. Рух по проїзній частині на велосипедах, мопедах, гужових возах (санях) і вершникам дозволяється лише в один ряд по правій крайній смузі якомога правіше, за винятком випадків, коли виконується об`їзд. Поворот ліворуч та розворот дозволяється на дорогах з однією смугою для руху в кожному напрямку і без трамвайної колії посередині. Дозволяється рух по узбіччю, якщо це не створить перешкод пішоходам.

Враховуючи викладене, ДТП сталася внаслідок протиправних дій самого ОСОБА_1 , які полягали в порушенні ним ПДР. Саме ОСОБА_1 своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджується результатами експертних досліджень.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Пунктом 24.1 ст. 24 Закону встановлено, що: "у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів"

Відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування від 10.06.2024 року, позивач просив ПрАТ «СК «Саламандра» здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі грн., з яких: 72 000,00 грн. відшкодування пов`язане із стійкою втратою працездатності; 3 889,00 грн. відшкодування моральної шкоди та 5 782, 67 грн. відшкодування пов`язане з витратами на лікування 5 782, 67 грн.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон № 1961-IV.

Статтею 3 Закону № 1961-ІV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).

Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, у даному випадку у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Таким чином, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19,

Таким чином, відсутність у водія ОСОБА_2 технічної можливості уникнути ДТП не є непереборною силою. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає відповідальність без вини власника такого джерела підвищеної небезпеки, а оскільки цивільно-правова відповідальність водія мотоцикла Honda CBR 1000 RR, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра» то на страховика покладається обов`язок відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду. Оскільки, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу Honda CBR 1000 RR та закриття кримінального провадження щодо нього не звільняє його страховика ПрАТ " СК «Саламандра" від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Судом враховано фактичні обставини справи, а саме характер дії, обставини завдання шкоди, індивідуальні особливості потерпілого, його стан, тощо, а відтак встановлено, що позивачем при виникненні ДТП було допущено нехтування правилами безпеки руху.

В той час, судом не встановлено обставин, які свідчили б про те, що потерпілий ОСОБА_1 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП. А тому доводи відповідача про те, що шкоду ОСОБА_1 було заподіяно внаслідок непрямого умислу самого потерпілого, є непереконливими, так як вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, як підстава для звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

Відповідно до постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування з відповідними документами, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди.

На час розгляду справи судом, даних про відшкодування шкоди відповідачем не відбулося.

Судом встановлено, що позивач, внаслідок ДТП зазнав шкоди ушкодженням здоров`я та здійснив витрати на придбання ліків на загальну суму 5 782, 67 грн, що підтверджено документально.

З індивідуальної програми реабілітації інваліда № 18 від 14.12.2021 року вбачається програма реабілітації ОСОБА_1 .

Пунктом 26.2 ст. 26 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників що мінімальний розмір наземних транспортних засобів" вказано, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить, зокрема, у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Внаслідок отриманих в дорожньо-транспортній пригоді травм, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 114761, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди (28.08.2021.) мінімальний розмір заробітної плати становив 6 000,00 грн. Отже, ОСОБА_1 належить відшкодування за стійку втрату працездатності (третя група інвалідності) в розмірі 72 000,00 грн. (6 000 Х 12 = 72 000,00).

Статтею 26-1 Закону передбачено відшкодування страховиком потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригод моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`я Відповідно до даної статті, розмір моральної шкоди становить 5% від суми страхової виплати за шкоду завдану здоров`ю (77 782,67 ) і становить 3 889, 13 грн. З них : 5 782, 67 витрати на лікування + 72 000,00 стійка втрата працездатності. ( 77 782, 67 грн. шкода заподіяна здоров`ю / 100 Х 5 )

З врахуванням фактичних обставин справи, характеру та обсягу спричинених моральних страждань, принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, визначивши її розмір у сумі 3 889, 19 грн.

Правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, - позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 01.06.2016 у справі № 6-927цс16).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) сформулювала правовий висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах про те, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Також, законодавством передбачене нарахування пені за відповідне прострочення відповідача у разі його наявності. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, до прострочення страховика застосовується ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вищевказаний правовий висновок визначено у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 по справі № 760/5686/17 у справі, яка стосувалася основного позову сторін даного провадження з приводу стягнення страхового відшкодування, де суд прийшов до висновку, що платежі передбачені ст. 625 ЦК України застосовуються і до правовідносин, що виникають у сфері відшкодування шкоди чи стягнення страхового відшкодування.

З огляду на викладене, існує стала судова практика Верховного Суду, що в разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ст. 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідачем порушено вимоги чинного законодавства України щодо несвоєчасної виплати страхового відшкодування, через що позивач має право на відшкодування пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних за час прострочення виплати страхового відшкодування шкоди.

Суд перевірив та погоджується з розрахунком позивача 3 % річних, інфляційних втрат та пені за вказаний період.

Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду подано не було.

А тому вважає, що такий розрахунок поданий позивачем є правомірним, а тому суд бере його до уваги.

До матеріалів справи приєднано копії Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги укладений 31.05.2024 між Позивачем та Адвокатським «Автопоміч» та Детального опису робіт виконаних для надання правничої допомоги на виконання договору про надання правової допомоги. За змістом Детального опису робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги вбачається, що Адвокатське об`єднання надало Позивачеві правову допомогу, що узгоджується із обов`язками, визначеними Договором про надання правової допомоги.

Загальна кількість витраченого часу на надання правової допомоги Замовнику становить 10 годин 00 хвилин, відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї години в розмірі 1 000,00 грн., становить 10 000.00 грн.

Беручи до уваги, що позов задоволено повністю, а вказані вище витрати на правову допомогу є співмірними із складністю даної справи та наданими послугами, затраченим часом на надання таких послуг, та при цьому їх розмір відповідає критерію реальності, розумності, тому наявні підстави для стягнення таких витрат з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, суд дійшов висновку про відшкодування відповідачем таких витрат в розмірі 10 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також вимоги ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують достатні правові підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з ПрАТ «СК «Саламандра»» на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, які є обґрунтованими, доведеними та законними.

Керуючись ст. 12, 81, 82, 141, 142, 257, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи - задовольнити.

Стягнути з ПрАТ СК «САЛАМАНДРА» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 94 272, 36 грн., що складаються з:

страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності позивачем в розмірі 72 000,00 грн (сімдесят дві тисячі гривень 00 копійок)

страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням позивача в розмірі 5 782,67 грн (п`ять тисяч сімсот вісімдесят дві гривні 67 копійок)

страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 889,13 грн (три тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 13 коп.)

судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок)

пеня за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування в розмірі 7 513,93 грн (сім тисяч п`ятсот тринадцять гривень 93 копійки)

інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків і страхового відшкодування в розмірі 4 235,89 грн (чотири тисячі двісті тридцять п`ять гривень 89 коп.)

3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування в розмірі 850,74 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 74 копійок).

Стягнути з ПрАТ СК «САЛАМАНДРА» на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19.08.2025 року.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 ,місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «САЛАМАНДРА» місцезнаходження: вул. Колективна, буд. 10. М. Полтава, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21870998.

Суддя: С. А. Киричок