Справа № 451/86/24 Головуючий у 1 інстанції: Куцик-Трускавецька О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1055/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Підлужного В.І.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 , його представника

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності,

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю сторін, як подружжя, та стягнути з ОСОБА_1 на її ( ОСОБА_3 ) користь 610343 грн. 50 коп. вартості 1/2 частки квартири та 280000 грн. вартості 1/2 частки автомобіля.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 14.11.2011 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 24.08.2023 року.

У шлюбі в сторін народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку з відповідача за рішенням суду стягуються аліменти.

За час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя була придбана двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , та автомобіль Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на які зареєстроване за відповідачем.

Після розірвання шлюбу відповідач одноосібно користується вказаним майном і спільної згоди щодо поділу майна між ними не досягнуто, а оскільки майно не підлягає реальному поділу, просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості належної їй в цьому майні 1/2 частки.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2025 року позов задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 610343 грн. 50 коп. вартості 1/2 квартири АДРЕСА_1 .

Визнано автомобіль Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 280000 грн. вартості 1/2 автомобіля Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 12325 грн. 83 коп. за сплату судового збору та 12000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати, визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , особистою власністю ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що позивачка жодного фінансового підтвердження, зокрема, банківські перерахунки частини коштів на квартиру та автомобіль, касові ордери та чеки суду не надала, на час перебування в шлюбі ніде не працювала, особистих доходів не мала, проживала за його кошти, на момент придбання квартири не перебувала у декретній відпустці, оскільки дитині на той час виповнилось вісім років.

Додає, що позивач не була допитана у судовому засіданні для з`ясування обставин наявності у неї коштів на придбання квартири та автомобіля, хоча суду стороною відповідача неодноразово про це наголошувалося.

За позицією відповідача, яку він обґрунтовує з посиланням на висновки Верховного Суду в постанові від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18, вказане майно хоч і було придбане у шлюбі, але за його особисті кошти, тому належить йому на праві особистої приватної власності.

Вважає, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності.

На переконання відповідача, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка мала на меті заробити кошти, використовуючи шлюб, оскільки пред`явила вимогу про стягнення грошової компенсації.

В судове засідання апеляційного суду 05.08.2025 року позивач ОСОБА_3 не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у її відсутності, за участі сторони відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 14.08.2025 року о 12:50.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений статтею 61 СК України.

Відповідно до вимог статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначений статтею 57 СК України, до якого, зокрема, входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, відтак, застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ майна подружжя з виплатою грошової компенсації за припинення частки регулюється статтею 364 ЦК України.

Відповідно до ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, де про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач (висновок Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 року (справа №465/2585/14)).

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Судом встановлено, що з 14.11.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 24.08.2023 року.

Від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка з донькою фактично проживає по АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою Лопатинської селищної ради від 08.08.2023 року №483.

Предметом спору є двокімнатна квартира, загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1326.

Купівлю-продаж квартири здійснено за ціною 180000 грн.

Квартира купувалась ОСОБА_1 зі згоди дружини ОСОБА_3 , про що зазначено в договорі з посиланням на відповідну нотаріально посвідчену заяву.

В квартирі з 13.10.2020 року зареєстрована позивачка, а також дитина сторін, відтак, квартира купувалась в інтересах сім`ї для проживання подружжя та їхньої дитини.

Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.10.2023 встановлено, що квартиру АДРЕСА_1 за технічними показниками не може бути поділено.

Згідно звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «Агенство нерухомості «Габріель», ринкова вартість квартири станом на 13.12.2023 року становила 1220687 грн.

Також, відповідно до даних, викладених у інформації Територіального сервісного центру МВС №4646, №31/28-4646 від 09.07.2024 року, автомобіль Mazda CX-5, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , був зареєстрований за ОСОБА_1 13.12.2022 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

06.03.2024 року зазначений автомобіль ОСОБА_1 було відчужено.

Жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що вказане майно було придбане за особисті кошти відповідача, суду не надано.

При цьому, необхідно зазначити, що в силу наведених вище норм СК України, заробітна плата (дохід), отриманий кожним із подружжя (одним із подружжя) в шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, і підлягає поділу в обраний позивачкою спосіб, шляхом виплати їй грошової компенсації за належну їй 1/2 частку в цьому майні, є обґрунтованим та відповідає наведеним вище вимогам закону.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку дослідженим доказам, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 14 серпня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич