Житомирський апеляційний суд
Категорія 31 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Талько О.Б., Коломієць О.С.

секретаря

судового засідання Болейко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі виділені матеріали цивільної справи №296/10007/24 за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Вірьовкіна Олександра Ігоровича про забезпечення позову у цивільній справі № 296/10007/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування державної реєстрації

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Борщ Юлії Олексіївни

на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2025 року, постановлену під головуванням судді Шкирі В.М.,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування державної реєстрації.

26 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Вірьовкін О.І. подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження квартири, за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення судової справи № 296/10007/24 по суті. В обґрунтування зазначено, що ОСОБА_2 будучи обізнана про наявність боргу на користь позивача, розумно припускаючи й передбачаючи можливість настання для неї негативних наслідків, у тому числі й майнового характеру з метою уникнення сплати боргу за договором позики в тому числі шляхом реалізації нерухомого майна боржника, подарувала власну квартиру онукам (відповідач 2 та 3). Таким чином, квартира, яка є предметом договору дарування може бути відчужена відповідачами 2, 3, що призведе до неможливості виконання рішення суду в цій справі в разі задоволення позову, а тому наявні підстави для накладення арешту на квартиру.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Вірьовкіна Олександра Ігоровича про забезпечення позову у цивільній справі №296/10007/24 - задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 заборонено її відчуження.

Копію ухвали суду направлено для виконання до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Департаменту реєстрації Житомирської міської ради (м. Житомир, вул. Бориса Лятошинського, 15-Б).

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Борщ Ю.О. просить вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема вказує, що вжитті заходи забезпечення позову є безпідставними та не відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності. Вважає, що вжитті заходи є недоцільними, оскільки на виконання боргу, на який послався позивач з метою встановлення заходів забезпечення позову вже є ухвалене судом рішення, що набрало законної сили. Вжитті судом заходи порушують права інших учасників справи, зокрема, малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яким на сьогоднішній день належить майно та порушують права власника ОСОБА_2 у її вільному та безперешкодному розпорядженні належним на законних підставах майном.

Представник позивача адвокат Вірьовкін О.І. в судовому засіданні апеляційну скаргу вважав безпідставною та в її задоволенні просив відмовити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_7 адвокат Звоненко О.О. апеляційну скаргу вважала обґрунтованою та просила задовольнити її в повному обсязі.

Інші учасники судовому розгляду в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином (судові повістки доставлені до електронних кабінетів, поштові повідомлення повернуті з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»). Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до частини другої ст. 372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 заборонивши її відчуження, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у разі його задоволення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із копії матеріалів заяви прослідковується, що у провадженні Корольовсього районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування державної реєстрації.

Предметом спору є визнання недійсним договору дарування № 386 від 12.07.2022 та скасування державної реєстрації щодо квартири АДРЕСА_2 .

13.11.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики на 22006 доларів США зі сплатою щомісячних відсотків в сумі 2,5%.

26.05.2022 ОСОБА_1 почав вимагати від Харитонової дострокового повернення боргу та відсотків.

З 12.07.2022 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстровано за малолітніми Харитоновими по 1/2 частці.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20 зазначено, що: під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надана можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначила, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п.43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, судом першої інстанції звернуто увагу, що обраний заявником вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власників квартири, оскільки такий захід забезпечення не позбавляє права користування майном, а лише обмежує можливість відчужування спірного майна.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи вимоги, викладені в заяві про забезпечення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, співмірності позовних вимог та заходів для забезпечення захисту прав позивача, наведені в заяві заявником доводи дають підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи скарги щодо законності і обґрунтованості висновків суду першої інстанції по суті спору апеляційна скарга не містить, як не містить скарга і посилання на нові докази, які не були дослідженні судом першої інстанції, однак підлягають дослідженню апеляційним судом згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Борщ Юлії Олексіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Судді

Повний текст складений 15.08.2025.