Справа № 161/8243/25
Провадження № 2/161/3283/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м. Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Смокович М.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини , -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2025 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

31.07.2025 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Заяву обґрунтовує тим, що до 07 квітня 2025 року вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та їхнім малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, з 07 квітня 2025 року вона була змушена залишити будинок та припинити спільне проживання з чоловіком через нестерпні психологічні умови, та на сьогоднішній час проживає окремо у АДРЕСА_2 .

З того моменту вона була позбавлена можливості бачитись, спілкуватись та проводити час зі своїм малолітнім сином, який до цього весь час проводив разом з позивачем.

Фактично на сьогодні ОСОБА_3 утримується в ізоляції ОСОБА_2 та його батьками, не відвідує дошкільний навчальний заклад, не отримує належне медичне забезпечення, обмежений в можливості спілкуватись з іншими дітьми та власне з самою мамою.

Позивач стверджує, що відповідач, ОСОБА_2 , вчиняє психологічне насилля над сином, зокрема, не надаючи йому можливість вільно пересуватись, позбавляє спілкування з матір`ю, іншими рідними, доводить дитину до істерики, не займається його розвитком, утримує вдома без належного спілкування та навчання.

На переконання позивача, така поведінка може призвести до втрати зв`язків, недовіри до інших та відчуття самотності у сина, а також може вплинути на його моральний та психологічний стан, що в свою чергу може призвести до емоційної нестабільності сина, та, як наслідок, психічні розлади або психоматичні захворювання ОСОБА_2 .

Зважаючи на вищевикладене позивач просить задовольнити заяву про забезпечення позову у цивільній справі шляхом відібрання малолітнього ОСОБА_3 у відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 для передачі його матері ОСОБА_1 до вирішення справи про визначення місця проживання дитини по суті та набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Суд розглядає заяву у відсутність сторін в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Порядок прийняття до розгляду та розгляду заяви про забезпечення позову та зустрічного забезпечення регламентовано Главою 10 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписом ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Разом з тим, згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У позові та зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили вимоги про визначення місця проживання дитини.

Так, відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказує, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Пунктом 4 вказаної постанови передбачено, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Дитина, на час звернення до суду, проживає із батьком. Рішенням суду місце проживання дитини не визначено.

Позивачем не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, що зазначено у заяві, оскільки в даному випадку, той вид забезпечення, який просить застосувати позивач виходить за межі заявлених нею позовних вимог, так як відібрання дитини від батьків або одного з них є самостійною вимогою, яка позивачем не заявляється.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки: 1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав; 2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Принципів попередніх і забезпечувальних (охоронних) заходів у міжнародному цивільному процесі Міжнародної Асоціації процесуального права, «попередні і забезпечувальні заходи мають дві принципові цілі у цивільних спорах: а) збереження існуючого status quo до вирішення спору по суті; б) збереження активів, за рахунок яких остаточне судове рішення може бути виконано.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (стаття 158 СК України) або судом ( стаття 159 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Крім цього, згідно із вимогами ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради «Про визначення ОСОБА_1 способу участі у вихованні дитини» № 331-1 від 14.05.2025 року, було визначено спосіб участі останньої у вихованні малолітнього сина до винесення рішення судом у справі про визначення місця проживання дитини, яке є чинним та, на момент розгляду заяви, ніким скасовано не було. Крім цього, у даному рішенні було попереджено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про адміністративну відповідальність за невиконання вищевказаного рішення відповідно до частини п`ятої статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Окрім цього, ухвалою суду від 11.06.2025 року було частково задоволено заяву позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову та заборонено відповідачу за первісним позовом ОСОБА_2 вчиняти дії, що перешкоджають спілкуванню ОСОБА_1 з малодітнім сином ОСОБА_2 .

Таким чином, зі змісту статей 158-159 СК України слід зробити висновок, що способи участі одного з батьків у вихованні дитини визначаються органом опіки та піклування за заявою того з батьків, хто бажає такі способи встановити чи судом - шляхом пред`явлення відповідного позову.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення даного позову, у зв`язку з його необґрунтованістю, а також у зв`язку з тим, що вимоги заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом відібрання дитини у батька відповідача по справі, виходять за межі її позовних вимог.

Крім цього, суд зазначає, що в даному випадку відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє ОСОБА_1 права звернення до суду з самостійними позовними вимоги про відібрання дитини у батька.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст.149-150,153,260 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складений 18 серпня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області М.В. Смокович