ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/4368/23 Номер провадження 22-ц/814/1214/25Головуючий у 1-й інстанції Третяк О.Г. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Просто Мані» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОСТО МАНІ» на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором №17-06-20-01-26/7424 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 17.06.2020 року (з урахуванням Договору № 1 про внесення змін та доповнень від 17.06.2021 року) у розмірі 82793 грн 87 коп.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 17 червня 2020 року між ТОВ «ФК «Просто Мані» та ОСОБА_1 було укладено договір № 17-06-20-01-26/7424 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у розмірі 30000 грн, що на дату підписання цього договору згідно з курсом НБУ купівлі долара США складає 1121 долар США 81 цент.

17.06.2020 року на забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Договором № 17-06-20-01-26/7424 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 17.06.2020 року між ТОВ «ФК «Просто Мані» та ОСОБА_1 було укладено Договір застави транспортного засобу, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. за реєстровим № 666.

Відповідно до п.2.1. Договору застави транспортного засобу з метою забезпечення зобов`язань по Договору позики ОСОБА_1 передає у заставу ТОВ «ФК «Просто Мані», транспортний засіб марки DAEWOO, моделі NEXIA, рік випуску 2012, колір - синій, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип СЕДАН-В, дата реєстрації - 08.08.2013 року, що належить Заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 видано 8005 від 08.08.2013 року.

Таким чином відповідачу було надано позику у розмірі 30 000 гривень 00 копійок, що відповідає умовам укладеного між сторонами Договору.

17.06.2021 року між ТОВ «ФК «Просто Мані» та ОСОБА_1 було укладено Договір №1 про внесення змін та доповнень до договору №17-06-20-01-26/7424 надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 17.06.2020 року, відповідно до умов якого сторони погодили та внесли зміни та доповнення до Договору та виклали зокрема п.1.1. Договору в новій редакції. Відповідно до п.1.1. Договору передбачено, що за цим договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у сумі 33000 гривень на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 54 відсотків річних та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлені цим договором.

Крім того, сторонами було зафіксовано також в п.1.1. за Договором № 1 про внесення змін та доповнень до Договору № 17-06-20-01-26/7424 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 17.06.2021 року, сума, що надається кредитодавцем позичальникові становить 3000,00 грн, а загальна сума неповернутої позики складає 32424 грн 36 коп.

Взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення всієї суми позики та сплату встановлених платежів відповідач не виконав, а тому станом на дату подання позовної заяви має непогашену заборгованість по тілу кредиту у розмірі 32151 грн 27 коп. та заборгованість по нарахованих та несплачених процентах у розмірі 28397 грн 12 коп.

Крім цього, умовами договору №17-06-20-01-26/7424 визначено, що у разі збільшення курсу НБУ продажу долара США, відсотки, сума позики, що підлягає сплаті позичальником на користь кредитодавця, збільшуються на суму курсових різниць, визначених за формулою: Кр=С*(К2-К1)/К1, де: Кр курсові різниці; С - сума відсотків визначена в гривнях в Графіку платежів на дату сплати відсотків або сума позики для цілей повного погашення; К1 - курс купівлі долара США встановлений НБ України на момент укладання договору; К2 - курс продажу долара США на останній банківський день місяця, що передує даті сплати відсотків. У випадку повернення суми позики, для розрахунку курсових різниць К2 приймає значення курсу продажу долару США встановлений НБУ на момент закриття торгів банківського дня, що передає дню повернення позики.

Сума процентів та сума позики збільшена на курсову різницю сплачується одночасно з поверненням позики та/або процентами за користування позикою відповідно до Графіку платежів визначених Додатком №1 до даного Договору. Сторони домовились, що при розрахунку відсотків за користування позикою береться до уваги курс продажу долара США, що встановлений Національним Банком України.

Оскільки взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики та сплаті встановлених платежів відповідач не виконав, а тому станом на дату подання позовної заяви має непогашену заборгованість зі сплати суми девальвації (курсової різниці) на тіло кредиту у розмірі 11812 грн 38 коп. та заборгованості зі сплати суми девальвації (курсової різниці) на проценти у розмірі 10433 гривні 10 коп.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Просто Мані» заборгованість за Договором № 17-06-20-01-26/7424 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 17.06.2020 року (з урахуванням Договору № 1 про внесення змін та доповнень від 17.06.2021 року) у розмірі 30918 гривень 95 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Просто Мані» судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в сумі 993 гривні 08 копійок.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «Просто Мані», посилаючись на порушення та невірне застосуванням норм матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, щострок дії договору було погоджено сторонами до 16.06.2022 року на всю суму виданого тіла позики - 33 000,00 грн., а не щодо кожної виданої суми окремо, як вважає суд.

Вказано, що нарахування відсотків є правомірним протягом всього строку дії договору та неповернення кредиту, а направивши претензію до відповідача позивачем в односторонньому порядку було припинено строки нарахування.

Зазначено, судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у стягненні за період з 17.06.2021 року по 18.09.2023 року суму девальвації нарахованої на тіло та проценти за користування кредитом.

Також позивач послався на те, що при поданні клопотання про пришвидшення розгляду справи та розгляд справи за відсутності позивача від 26.11.2024 року вказав про намір адвоката подання до суду доказів надання-приймання понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу через 5 днів після ухвалення рішення, при цьому суд першої інстанції цього не врахував.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги розрахунок заборгованості, наданий відповідачем, оскільки вважає його обґрунтованим та пославшись на те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не відповідає вимогам закону та умовам Договору, отже не може бути визнаний судом належним доказом розміру заборгованості відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 червня 2020 року між ТОВ «ФК «Просто Мані» та ОСОБА_1 було укладено договір № 17-06-20-01-26/7424 надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту в розмірі 30000 грн, на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості. Відповідно до умов вказаного договору позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 54 відсотки річних та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та у строки, встановлені договором. Пунктами 1.5., 9.1. договору визначено, що кредит надається строком на 12 місяців від дати отримання позичальником кредиту, тобто з 17 червня 2020 року по 17 червня 2021 року, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 17 червня 2021 року (включно), але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за даним Договором.

Згідно п.1.10, 1.11 даного договору сторони домовились, що позичальник приймає на себе ризик девальвації національної валюти гривні відносно іноземної валюти долара США. У разі збільшення курсу НБУ продажу долара США, відсотки, сума позики, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитодавця, збільшуються на суму курсових різниць, визначених за формулою: Кр=С*(К2-К1)/К1, де: Кр курсові різниці; С -сума відсотків визначена в гривнях в Графіку платежів на дату сплати відсотків або сума позики для цілей повного погашення; К1 - курс купівлі долара США встановлений НБ України на момент укладання договору; К2 - курс продажу долара США на останній банківський день місяця, що передує даті сплати відсотків. У випадку повернення суми позики, для розрахунку курсових різниць К2 приймає значення курсу продажу долару США встановлений НБУ на момент закриття торгів банківського дня, що передає дню повернення позики. Сума процентів та сума позики збільшені на суму девальвації, сплачуються одночасно з поверненням суми позики та/або процентами за користування позикою відповідно до умов договору та графіку платежів визначених Додатком №1 до даного Договору. Сторони домовилися, що при розрахунку відсотків за користування позикою береться до уваги курс продажу долара США, що встановлений Національним Банком України (а.с. 10-11).

Так, згідно платіжної інструкції № 210 від 17.06.2020 року ОСОБА_1 отримав від ТОВ «ФК «Просто Мані» відповідно до умов договору № 17-06-20-01-26/7424 кошти у позику у розмірі 22800,00 грн (а.с. 119).

Згідно платіжної інструкції № 209 від 17.06.2020 року ТОВ «ФК «Просто Мані» сплатило 3000,00 грн за нотаріальне посвідчення договору № 17-06-20-01-26/7424 за дорученням ОСОБА_1 (а.с. 120).

Згідно платіжної інструкції № 208 від 17.06.2020 року ТОВ «ФК «Просто Мані» сплатило 4200,00 грн. за надання послуг згідно акту № 1 від 17.06.2020 за дорученням ОСОБА_1 (а.с. 121).

Також, 17 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Просто Мані» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору № 17-06-20-01-26/7424 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого кредитодавець надав додатково грошові кошти позичальникові у сумі 3000 гривень, та сторони дійшли згоди що загальна сума неповернутої позики складає 32424 грн 36 коп. (а.с. 21-23).

Згідно платіжної інструкції № 12713 від 17.06.2021 року ТОВ «ФК «Просто Мані» сплатило 3000,00 грн за нотаріальне посвідчення згідно дод. №1 від 17.06.2021 до договору № 17-06-20-01-26/7424 за дорученням ОСОБА_1 (а.с. 27).

Таким чином, ТОВ ФК «Просто мані» виконало свої зобов`язання за договором № 17-06-20-01-26/7424 від 17.06.2020 та Договором № 1 про внесення змін та доповнень до договору № 17-06-20-01-26/7424 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 17.06.2021 надавши позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти на загальну суму 33000 грн.

Натомість, відповідач ОСОБА_1 , як позичальник, належним чином не виконав зобов`язань за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Зі змісту ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Згідно положень ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положенням ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно долученого до позову розрахунку заборгованості станом на 18 вересня 2023 року вона складає 82793,87 грн, з яких: 32151,27 грн - заборгованість по тілу кредиту; 28397,12 грн - заборгованість по нарахованих відсотках; 11812,38 грн - заборгованість по сплаті девальвації, нарахованої на тіло кредиту; 10433,10 грн - заборгованість по сплаті девальвації, нарахованої на відсотки (а.с. 29).

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

У п.9.1 Договору № 17-06-20-01-26/7424 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 17.06.2020 визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 17 червня 2021 року (включно), але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх обов`язків за даним Договором.

В п.1.5 вказаного Договору зазначено, що кредит надається строком на 12 місяців від дати отримання Позичальником кредиту, тобто з 17 червня 2020 року по 17 червня 2021 року.

Договором № 1 про внесення змін та доповнень до Договору № 17-06-20-01-26/7424 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, укладеним Сторонами 17.06.2021, Сторони домовились викласти п.1.5 Договору в новій редакції: «Кредит надається строком на 365 днів від дати отримання Позичальником кредиту, тобто з 17 червня 2021 року по 16 червня 2022 року».

При цьому в п.9.1 Договору щодо строку його дії ніяких змін внесено не було.

Між тим, п.1.1. Договору було викладено в новій редакції, де, серед іншого, було зазначено: «При цьому, за Договором № 1 про внесення змін та доповнень до Договору № 17-06-20-01-26/7424 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 17 червня 2021 року, сума, що надається Кредитодавцем Позичальникові становить 3000 гривень 00 копійок, а загальна сума неповернутої позики складає 32424 гривні 36 копійок.»

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, містить відомості щодо заборгованості до 18 вересня 2023 року (а.с.29), де нарахувано проценти поза межами строку кредитування.

Таким чином, обгрунтованим є висновок суду про те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не відповідає вимогам закону та умовам Договору, отже не може бути визнаний судом належним доказом розміру заборгованості відповідача.

Натомість, згідно з розрахунком заборгованості, що наданий відповідачем, розмір заборгованості по тілу кредиту становить 22096,79 грн, заборгованість по нарахованих відсотках 594,74 грн, сума девальвації по тілу кредиту та відсотках 8227,42 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що нарахування відсотків є правомірним протягом всього строку дії договору та неповернення кредиту, оскільки позивачем не надано обгрунтованого розрахунку заборгованості відповідача у межах строку договору та із зазначенням всіх операцій.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що при поданні клопотання від 26.11.2024 року позивач вказав про намір адвоката подання до суду доказів надання-приймання понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу через 5 днів після ухвалення рішення.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Вищезгадані докази повинні надаватися суду до ухвалення рішення по суті спору (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 462/6095/15-ц).

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18).

До ухвалення у справі рішення сторона повинна надати докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, або не вказати причини, які унеможливлюють подання нею вчасно відповідних доказів; повідомити про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судових рішень.

Ураховуючи наведене, місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку, що витрати на правову допомогу не доведені позивачем належними та допустимими доказами, та обгрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст.141, 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОСТО МАНІ» - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2025 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль