ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 404/8076/24

провадження № 61-1393св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2024 року

у складі судді Мохонько В. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , яка діє у свої інтересах та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 2015 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_3 . У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_2 .

У 2019 році за спільні кошти подружжя придбало квартиру

АДРЕСА_1 , де вони разом з дитиною зареєструвались та спільно проживали однією сім`єю.

Заявниця зазначала, що приблизно рік тому між нею і ОСОБА_3 почали виникати серйозні конфлікти у зв`язку з його неодноразовими зрадами та безладними статевими зв`язками. Під час сварок чоловік неодноразово підвищував на неї голос, ображав, принижував, застосовував фізичне насильство, бив по тілу руками та ногами, душив, висловлював погрози фізичною розправою, погрожував забрати в неї все майно і сина, обіцяв знищити.

За вказаних обставин у липні 2023 року заявниця вимушена була звернутись до суду із заявою про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, оскільки подальше спільне проживання було складним. Однак в грудні 2023 року відносини між ними налагодились, оскільки чоловік просив вибачення, змінив свою поведінку, обіцяв припинити всі свої позашлюбні зв`язки, обіцяв розпочати спільне життя з чистото аркуша.

На початку літа 2024 року ОСОБА_3 вирішив, що у них має народитись друга дитина, в чому наполегливо переконував її та обіцяв, що все в їх родині буде добре. Однак після того як ОСОБА_1 завагітніла та повідомила про це ОСОБА_3 , його поведінка кардинально змінилась із незрозумілих для неї причин. Він почав говорити, що їм дитина не потрібна, потрібно перервати цю вагітність.

В цей період заявниці стало відомо, що ОСОБА_3 продовжує інтимні зв`язки із різними людьми, пропонував їй долучитись до нього та вказував, що також повинна виконувати всі його забаганки при статевих відносинах, а не виношувати дитину.

Через відмову ОСОБА_3 в його аморальних пропозиціях погрожував знищити ОСОБА_1 , залишити на вулиці без нічого, відібрати їх сина, ображав та принижував, називаючи різними образливими та нецензурними словами

і висловами. При цьому під час конфліктів ОСОБА_3 штовхав, бив по тілу тощо.

Водночас ОСОБА_3 , постійно звинувачуючи дружину, звертався із заявами до поліції з наклепами на неї, намагаючись залякати її притягненням до кримінальної відповідальності з наступним відібранням у неї дитини (позбавленням батьківських прав). Проте жодна із його заяв не знайшла підтвердження та за його заявами не було складено жодних матеріалів. Така поведінка чоловіка свідчить про систематичне вчинення психологічного тиску - насильства відносно неї.

ОСОБА_1 вказувала, що практично всі конфлікти, під час яких чоловік ображав та принижував її, відбувались у присутності їх сина, який завжди негативно сприймав такі ситуації. Під час проявів агресії з боку чоловіка їх син забігав під стіл, де намагався сховатись та плакав, а коли випадок агресії з боку чоловіка припинявся, запитував маму, чи було їй боляче.

ОСОБА_3 постійно називав ОСОБА_1 нецензурними словами

в присутності сина через одяг та макіяж, контролював кожен її крок та час перебування на роботі, де вона не могла затриматись ні за яких обставин, проявляв безпідставні ревнощі.

За вказаними фактами ОСОБА_1 до поліції не зверталась та нікому про це не розповідала через страх та сором, вважала, що сімейні сварки не можна виносити із сім`ї.

06 серпня 2024 року у вечірній час ОСОБА_3 через наявні між ними конфлікти, зустрівши ОСОБА_1 і сина на вулиці, повідомив, що більше не впустить її додому, а саме в їх квартиру АДРЕСА_1 .

Вказувала, щоб не посилювати конфлікт, того ж дня зібрала найнеобхідніші свої та малолітнього сина речі, вирішивши пожити окремо від чоловіка декілька днів. Через декілька днів дізналась, що її чоловік подав позов про розірвання шлюбу до суду, незважаючи на її вагітність, тому вирішила забрати свої речі та речі їх сина, щоб проживати окремо від нього.

18 серпня 2024 року ОСОБА_1 разом зі своїм братом і батьком приїхала до квартири АДРЕСА_1 з метою забрати свої особисті речі та речі, іграшки їх сина, однак виявила, що вхідний замок був зміненим. Вимушена була звертатись до ДСНС та інших спеціалістів за допомогою

у відкритті дверей, а також повідомила про це поліцію. Після відкриття замка, зайшовши до квартири, виявила, що в квартирі не було всіх її особистих речей.

В цей момент до квартири прийшов її чоловік ОСОБА_3 , який почав виганяти з квартири та завдавати їй тілесних ушкоджень, а саме бити в різні частини тіла, хапати за руки, та кинув її на підлогу, що того ж дня призвело до завмирання вагітності.

Заявник звернулась за допомогою до дитячого психолога громадської організації «Десяте квітня» з метою покращення емоційного стану сина та

з проханням надати відповідний висновок. 30 серпня 2024 року ОСОБА_1 отримала висновок психолога про те, що під час згадки про батька у дитини змінюється психоемоційний стан, підвищується рівень тривожності

й з`являються ознаки страху, у зв`язку з чим не рекомендується перебування хлопчика в одному помешканні з батьком.

Крім цього, оскільки заявник постійно перебуває в стресовому та тривожному стані, обґрунтовано боїться за своє життя та здоров`я і життя їх сина, вона також звернулась за допомогою до психолога громадської організації «Десяте квітня», працюючи з яким намагається стабілізувати свій психоемоційний стан. Психолог надала висновок про те, що психоемоційний стан заявника лабільний, спостерігається підвищений рівень тривожності, який виявляється

у невпевненості, занепокоєнні, неспроможності розслабитись, зменшенні кола спілкування, зниженні самооцінки, у страху перед майбутнім, сумнівах

у здатності захистити себе, порушенні сну, підвищеній дратівливості, підвищеній втомлюваності та виснаженні, що може бути результатом пережитих стресів та психотравмуючих впливів щодо неї з боку чоловіка. У ОСОБА_1 спостерігається зниження рівня життя (згідно з критеріями ВООЗ). За результатами обстеження встановлено, що вона знаходиться у стресовому стані, причиною якого є постійна загроза її життю та здоров`ю. Рекомендовано уникати стресових ситуацій та максимально дистанціюватися від кривдника

(як джерела травмування).

Посилаючись на те, що заявниця та її син постійно отримують психологічний стрес від спілкування з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці постійного перебування ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_2 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця проживання, перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_2 ; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися

з ними; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори

з ОСОБА_1 та малолітнім сином ОСОБА_2 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; усунути перешкоди

у користуванні майном кв. АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та малолітньому сину

ОСОБА_2 , які чиняться ОСОБА_3 за місцем спільного проживання, шляхом надання безперешкодного доступу до житла та майна.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 вересня 2024 року до участі у справі як заінтересовану особу залучено Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2024 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , з покладенням на нього на строк 1 (один) місяць, таких обов`язків:

- заборонено ОСОБА_3 перебувати в місці постійного перебування

ОСОБА_1 і малолітнього сина, ОСОБА_2 ;

- заборонено ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця проживання, перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 і малолітнього сина, ОСОБА_2 ;

- заборонено ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати

ОСОБА_1 і малолітнього сина, ОСОБА_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати їх та

в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- заборонено ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори

з ОСОБА_1 і малолітнім сином ОСОБА_2 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- усунено перешкоди у користуванні майном квартирою

АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності, ОСОБА_1 та малолітньому сину ОСОБА_2 , які чиняться ОСОБА_3 , за місцем спільного проживання шляхом надання безперешкодного доступу до житла і майна.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Задовольняючи частково вимоги заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виснував, що обставини та доводи заявниці знайшли об`єктивне підтвердження належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Разом з тим, з урахуванням обставин справи, суд вважав, що достатнім є встановлення обмежень та заборон для ОСОБА_3 строком на один місяць, оскільки наявні реальні ризики продовження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо заявниці.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 26 грудня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2024 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційні скарги без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

29 січня 2025 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,

у якій просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від

26 грудня 2024 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди не дослідили доказів, які заявник додатково надавав до суду, що унеможливило встановлення об`єктивних обставин справи та які мають суттєва значення для справи. Суди належної оцінки доводам заявника не надали. Вказує, що обставини, на які посилається

ОСОБА_1 у заяві щодо вчинення заявником домашнього насильства, не підтверджуються матеріалами справи, а також повністю спростовані доказами, які не були враховані судами попередніх інстанцій.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Інші аргументи учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2025 року ОСОБА_3 поновлено строк на касаційне оскарження рішення Кіровського районного суду

м. Кіровограда від 23 вересня 2024 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 26 грудня 2024 року. Відкрито касаційне провадження

у справі та витребувано її матеріали з Кіровського районного суду

м. Кіровограда.

18 березня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволенняз таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з 03 жовтня 2015 року перебувають

у зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_2 .

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 27 березня 2019 року

ОСОБА_3 (покупець) купив квартиру АДРЕСА_1 . Дружина покупця в заяві, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом за реєстровим № 187 від 27 березня 2019 року, надала згоду чоловіку на купівлю квартири за спільні кошти подружжя.

18 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Кропивницького РУП ГУНП у Кіровоградській області про нанесення ОСОБА_3 їй тілесних ушкоджень, у якій повідомила про те, що 18 серпня 2024 року близько 16:10 год., за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс заявниці тілесні ушкодження відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 18 серпня 2024 року: садна верхніх кінцівок та шиї.

У висновку експерта № 635, складеному ДСУ «Кіровоградського обласного бюро СМЕ» МОЗ України 22 серпня 2024 року на підставі постанови дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, зазначено, що

у ОСОБА_1 є тілесні у вигляді саден в ділянці шиї, синців в ділянці плеча, правого передпліччя (2), лівому плечі, лівому колінному суглобі (2). Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) предмету (-ів), індивідуальні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились. Порівнюючи характер ушкодження з даними літератури, дані тілесні ушкодження утворились орієнтовно за 3-5 діб до моменту огляду, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно пункту 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6. Враховуючи локалізацію синців лівого колінного суглобу не виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи на площину або виступаючу поверхню. Судово-медичних даних, чи могла потерпіла втрачати свідомість за обставин вказаних в постанові, немає.

З виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 54508 відомо, що

ОСОБА_1 знаходилась в стаціонарі гінекологічного відділення ПЦ

з 19 серпня 2024 року до 21 серпня 2024 року з діагнозом: завмерла вагітність

в термін 8 тижнів.

Згідно з висновком психолога ГО «Десяте квітня» від 30 серпня 2024 року,

у серпні 2024 року до ГО «Десяте квітня» за психологічною допомогою

у вирішенні проблем, пов`язаних з домашнім насильством зі сторони чоловіка звернулася ОСОБА_1 (вік на момент звернення 35 років). Було проведено психологічне обстеження ОСОБА_1 методами психодіагностичної бесіди, спостереження та психодіагностичної методики: «Шкала базової психологічної оцінки ІАРТ» що включає три основні її модулі: PHQ-9 (шкала депресії), GAD-7 (шкала генералізованої тривоги), шкалу фобій. Під час психологічної бесіди було з`ясовано, що ОСОБА_1 постраждала від домашнього насильства. Насильство стосовно неї чинив чоловік ОСОБА_3 , з яким перебувала в шлюбі 9 років, подружжя має сина 8 років. Насильство по відношенню до ОСОБА_1 останнім роком відбувалося значно частіше, ніж раніше. Спочатку це були прояви психологічного насильства, а саме образи, погрози, контроль, безпідставні ревнощі, приниження. З часом ситуація погіршилася. Образ ставало все більше і частіше, до того ж чоловік почав використовувати фізичну силу щодо неї (штурхав, бив руками та ногами, наносячи удари в різні частини тіла, давив за горло, ґвалтував), примушував займатися статевим актом

в неприйнятних для ОСОБА_1 формах, шантажуючи тим, що знайде іншу жінку, яка зможе задовольняти всі його забаганки. На повідомлення про закінчення стосунків та небажання спілкуватися з ним реагував неадекватно, а саме вигнав ОСОБА_1 з сином з дому, де вони проживали. Через тиждень, коли ОСОБА_1 прийшла забрати речі, замки в квартирі були змінені, коли їй вдалося потрапити до квартири вона виявила, що жодних її речей там не було. Намагаючись з`ясувати, де речі, чоловік почав її ображати і бити, жінка викликала поліцію. Після останнього випадку насильства, у жінки завмер плід, що було діагностовано при медичному огляді. Син був свідком, коли батько бив ОСОБА_1 , він сидів під столом та плакав. Психоемоційний стан жінки лабільний, спостерігається підвищений рівень тривожності, який проявляється

у невпевненості, почутті занепокоєння, неспроможності розслабитися, зменшенні кола спілкування. А також зниженні самооцінки, страхом перед майбутнім, сумнівами у здатності захистити себе, порушенні сну, підвищеній дратівливості, підвищеній втомлюваності та виснаженні, що може бути результатом пережитих стресів та психотравмуючих виливів щодо неї зі сторони її чоловіка. У ОСОБА_1 спостерігається зниження рівня життя (згідно

з критеріями ВООЗ), а саме втомлюваність, порушення сну, депресивні думки та негативні переживання, знижена самооцінка, погіршення соціальних і дружніх зв`язків та почуття безпеки. За результатами обстеження ОСОБА_1 знаходиться у стресовому стані, причиною якого є постійна загроза її життю та здоров`ю. Рекомендовано уникання стресових ситуацій та максимальне дистанціювання від кривдника (як джерела травмування).

З висновка психолога ГО «Десяте квітня» відомо, що під час психологічної бесіди стан ОСОБА_2 на даний час є задовільним. Психоемоційний стан можна визначити як лабільний (нестійкий), особливо коли йдеться про батька. Під час бесіди при згадці про батька дитина замикається, не відповідає на питання. При цьому ОСОБА_2 добре йде на контакт, доброзичливий і відкритий до контакту

з психологом. Проективна методика «Кінетичний малюнок сім`ї» (за Р. Бернс та С. Кауфман ) виявила, що ОСОБА_2 з задоволенням малює маму, бабусю з дідусем, про яке мріє. Але відмовляється малювати батька, що свідчить про можливі прояви насильства в родині з боку саме батька. На момент проведення психодіагностичних заходів встановлено, що ОСОБА_2 має високий рівень прихильності до мами. Під час про батька у дитини змінюється психоемоційний стан, підвищується рівень тривожності й з`являються ознаки страху. Стан вдається стабілізувати за допомогою методів арт-терапїї. У зв`язку

з вищевикладеним не рекомендовано перебування хлопчика а в одному помешканні з батьком. Під час проведеної консультативної бесіди рекомендовано пройти курс: індивідуального консультування у психолога

з метою набуття навичок стабілізації емоційного стану, зниження психоемоційної напруги.

Згідно з довідками про результати проведеної перевірки за заявами

ОСОБА_3 від 19 жовтня 2023 року, від 22 жовтня 2023 року щодо протиправних дій його дружини ОСОБА_1 , слідчий не вносив відомості до ЄРДР та не виносив постанови про закриття кримінального провадження за відсутності складу можливого кримінального правопорушення передбаченого розділом ІІ КК України, що в подальшому унеможливлює керуватися Кодексом України про адміністративні правопорушення.

З довідки про результати проведеної перевірки за зверненням ОСОБА_3 відомо, що він 19 серпня 2024 року звернувся до Кропивницького РУП ГУНП

в Кіровоградській області з приводу вчинення протиправних дій його тещею ОСОБА_7 .

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000684, 18 серпня 2024 року до чергової частини Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява від ОСОБА_3 про те, що 18 серпня 2024 року близько 16:00 год. за адресою:

АДРЕСА_2 старший інспектор ОСОБА_8 та його батько ОСОБА_9 нанесли заявнику тілесні ушкодження відповідно до довідки: укушене садно (людиною) 1 пальця лівої кисті, садна лівої кисті правого плеча, тулуба та обличчя.

З відеозаписів, наданих заінтересованою особою та досліджених в судовому засіданні, відомо, що 18 серпня 2024 року на АДРЕСА_2 відбулась конфліктна ситуація між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . Із вказаних відеозаписів вбачається, що заявник ОСОБА_1 намагалась втекти з квартири від чоловіка ОСОБА_3 . Однак, ОСОБА_3 вибіг з квартири, наздогнав та схопив ОСОБА_1 , утримуючи її за руки. В цей час прийшли на допомогу ОСОБА_1 її батько та брат, з якими ОСОБА_3 впав на підлогу, при цьому не відпускаючи ОСОБА_1 .

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII).

Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються

в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Законом № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від

21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження

№ 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі

№ 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20).

Обмежувальний припис за суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення

у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 листопада

2022 року у справі № 127/9600/22

Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим

є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними

(див. постанову Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі

№ 161/16344/20).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що в кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази,

а заявник має довести факт вчинення фізичного і психологічного насильства відповідно до Закону.

Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже

і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2025 року

у справі № 569/11625/24 (провадження № 61-16935св24).

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що заявниця, звернувшись до суду, зокрема також в інтересах малолітнього сина, мала на меті вжиття заходів попередження вірогідного продовження чи повторення вчинення насильства з боку ОСОБА_3 , запобігти настанню тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення,

а також шкоди для постраждалої особи, а тому видача такого припису направлена на забезпечення першочергової безпеки заявниці та її сина.

Водночас слід приймати до уваги, що тимчасове обмеження прав кривдника

з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19).

З урахуванням вищевикладених норм матеріального та процесуального права, наданих ОСОБА_1 доказів, колегія суддів Верховного Суду погоджується

з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що заявницею доведено наявність обставин, які, відповідно до положень Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» дають підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 на один місяць та встановлення заходів тимчасового обмеження певних прав останнього.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду,

є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили

з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального

і процесуального права. Фактично доводи зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя,

у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, арішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від

23 вересня 2024 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від

26 грудня 2024 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська