ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
Справа № 646/652/25
№ провадження 2/646/1647/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.25 місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючої судді Іщенко О. В.

за участю секретаря судового засідання Петренко А. О.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі

До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з такими вимогами: розірвати шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_2 17 листопада 2012 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 516; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 17 листопада 2012 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 .

Фактичні шлюбно-сімейні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, примиритись сторони не бажають, строк для примирення не потрібен. Шлюб себе вичерпав, кожному потрібно йти по життю окремими шляхами.

Ураховуючи викладене вище та керуючись статтями 24, 105, 110, 112, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, позивачка просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_2 17 листопада 2012 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 516; після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище " ОСОБА_2 "; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття; звернути рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць до негайного виконання; стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила розглянути справу без її участі.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 01 квітня 2025 року о 12:00 годині.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2025 року задоволено клопотання відповідача про надання часу для подання відзиву на позовну заяву та оголошено перерву у судовому засіданні до 25 червня 2025 року.

04 квітня 2025 року до канцелярії суду ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, у якому просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в повному обсязі; урахувати під час ухвалення рішення по справі стан його здоров`я та матеріальне становище; задовольнити вимоги про стягнення аліментів з урахуванням доводів, наведених у відзиві на позовну заяву; надати відстрочку виконання рішення на деякий час.

В обгрунтування доводів відзиву ОСОБА_2 зазначив, що дійсно фактичні шлюбно-сімейні відносини між ним та позивачкою припинені ще задовго до подання позовної заяви, його сумісне проживання з нею було заради сина. Проти розірвання шлюбу не заперечує, строк для примирення не потрібний.

Проти задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини відповідач не заперечує, але просить урахувати таке.

З 2014 року він брав участь в АТО та захищав Батьківщину в Донецькій області. У 2016 році отримав важку контузію тіла та голови, втратив слух та довго лікувався. У 2019 році медичною експертизою йому було встановлено втрату працездатності 25 відсотків без встановлення інвалідності. Поступово, внаслідок отриманої контузії, стан здоров`я відповідача погіршувався, з`явились постійні болі у хребті та суглобах, що суттєво обмежувало його рух. У 2024 році стан здоров`я знову суттєво погіршився, тому відповідач переїхав із сім`ї до сестри. 21 жовтня 2024 року відповідач переніс операцію на хребті, але певного покращення не відбулось, чутливість правої ноги ще не відновлена. На даний час проходить реабілітацію та оформлює інвалідність. Як УБД відповідач отримує лише субсидію на житло, інших надходжень не має, тимчасово не працює.

Ураховуючи викладене вище, відповідач просив суд урахувати стан його здоров`я та матеріальне становище при ухвалення рішення та надати відстрочку виконання рішення на деякий час.

07 квітня 2025 року засобами системи "Електронний суд" від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій вона зазначила, що відповідач жодним чином не допомагає виховувати дитину, не дбає про неї, не проводить з нею час, останні роки не допомагає матеріально. Надані відповідачем медичні документи та довідки, на переконання позивачки, не позбавляють його обов`язку утримувати дитину.

Ураховуючи викладене вище, позивачка просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 25 червня 2025 року з метою забезпечення повного та всебічного з`ясування обставин справи, було оголошено перерву у судовому засіданні до 08 серпня 2025 року.

18 липня 2025 року від відповідача до канцелярії суду надійшло клопотання про долучення доказів, у якому він зазначив, що 10 липня 2025 йому було встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 33/25/2155/В від 03 липня 2025 року (номер рішення 33/25/2155/Р).

У судове засідання 08 серпня 2025 року позивачка не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, заяв/клопотань до суду не надходило, позовна заява містить прохання розглянути справу без її участі.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 17 листопада 2012 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 17 листопада 2012 року було укладено шлюб, актовий запис № 516.

Від шлюбу подружжя має дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 16 жовтня 2014 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження для виплати допомоги у зв`язку з народженням дитини № 7 від 16 жовтня 2014 року, наданим Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Актовий запис про народження зареєстровано 16 жовтня 2014 року за № 3 реєстратором Червонозаводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

Судом встановлено, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 33/25/2155/В від 03 липня 2025 року (рішення № 33/25/2155/Р).

Отже, відповідно до встановлених у судовому засіданні обставин справи, що підтверджуються зазначеними вище доказами, спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як фізичними особами, які перебувають у шлюбі та є батьками спільної дитини.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Згідно із частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються учасниками цивільної справи.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до пункту 10) Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що їх подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до частини першої статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частини третьої та четвертої статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно із статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При цьому, суд ураховує правову позицію Верховного Суду за № 61-8206св19 від 03 грудня 2020 року відповідно до якої суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним та позивачкою; фактично шлюбу вже давно не існує, тому, просить суд шлюб між ним та ОСОБА_1 розірвати.

Отже, судом встановлено, що фактичні шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем давно припинені, проживають вони окремо, тому, подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Спору про поділ майна подружжя та місця проживання спільної малолітньої дитини між сторонами у справі немає.

Ураховуючи викладене, суд уважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, і шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_2 17 листопада 2012 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, підлягає розірванню з підстав неможливості подальшого спільного життя подружжя і збереження сім`ї.

Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить лише від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, та не може залежати від бажання іншого з подружжя. У зв`язку з тим, що позивачка не виявила бажання після розірвання шлюбу повернути дошлюбне прізвище, суд залишає їй прізвище, що було у шлюбі - « ОСОБА_2 ».

Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від № 6 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Положеннями частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно до положень статті 180 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На час розгляду справи дитина постійно проживає разом із матір`ю, яка здійснює її фактичне виховання та догляд.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, в повному обсязі; зазначив суду, що має намір та буде сплачувати аліменти на дитину.

Суд дійшов висновку, що встановлення розміру аліментів, заявленого позивачкою, а саме - 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для забезпечення належного та гармонійного розвитку дитини. Також, суд зазначає, що відповідач у судовому засіданні не висловлював заперечень щодо такого розміру аліментів та фактично погодився з вимогами позивачки.

Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачкою та відповідачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньї дитини підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 гривень.

Докази в підтвердження наявності інших судових витрат в матеріалах справи відсутні.

Згідно із статтею 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд уважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Заходи забезпечення позову не застосовувалися.

Керуючись статтями 110, 112 - 114, 181, 182 Сімейного кодексу України, статтями 13, 141, 247, 265, 268 та 294, 430 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 листопада 2012 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 516; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття - задовольнити в повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17 листопада 2012 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 516 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_2 ».

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх доходів ОСОБА_2 , але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 січня 2025 року, та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 серпня 2025 року.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер телефона: НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; номер телефона: НОМЕР_6 .

Суддя О. В. Іщенко