Номер провадження 2/754/1291/25
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Донець Ю.Г.

за участю представниці Позивачки - адвокатки Діхтяренко О.М.,

за участю Відповідача ОСОБА_1 ,

за участю представниці Відповідача - адвокатки Гладченко А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4

за участю органу опіки і піклування в особі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4

про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно,

Стислий виклад позицій сторін

05 листопада 2025 року ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до Суду з цим позовом, вона просить:

1)встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , починаючи з серпня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2)визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль MERCEDES-BENZ C180 2005 року випуску;

3)визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 квартири та автомобіля.

Позовна заява обґрунтована тим, що Позивачка понад 13 років (з 2010 по 2024 рік) проживала з померлим ОСОБА_6 як подружжя, хоча офіційний шлюб між ними не було зареєстровано. Вони мали спільний побут, разом вели господарство, виховували сина, допомагали один одному та жили як сім`я.

За час спільного проживання було придбано майно (квартиру та автомобіль), що використовувалося для потреб родини. Частину коштів на купівлю житла Позивачка надала особисто, позичивши у родички, також вона здійснювала витрати на його утримання та отримувала доходи від оренди майна.

Після смерті ОСОБА_6 виник спір з іншими спадкоємцями, які не визнають прав Позивачки на спільно нажите майно.

09 грудня 2024 року Відповідач, ОСОБА_1 , подав до суду відзив на позовну заяву, він не визнає позовні вимоги, оскільки:

1)транспортний засіб не є спільно набутим майном, оскільки був придбаний батьком Відповідача у 2011 році за кошти його родини до початку спільного життя з Позивачкою;

2)квартира придбана за особисті кошти батька, що підтверджується нотаріальною заявою при укладенні договору купівлі-продажу, в якій зазначено, що він не перебував у шлюбі або фактичних шлюбних відносинах, а кошти були його приватною власністю;

3)розписка про отримання Позивачкою коштів виглядає недостовірною, має завчасно надруковану дату повернення та не згадує батька відповідача, що викликає сумніви щодо її справжності та правдивості намірів;

4)Позивачка не була обізнана про розпорядження іншим майном покійного, зокрема про продаж автомобіля, що свідчить про відсутність спільного бюджету і ведення господарства;

5)фотографії та квитки не підтверджують наявності сімейних відносин, оскільки не містять дат і не є доказом спільного побуту або взаємних обов`язків.

Також Відповідач вказує, що витрати на правничу допомогу завищені і не повинні покладатися на відповідачів.

05 травня 2025 року Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації подав до Суду письмові пояснення, в яких зазначив, що батько малолітнього ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим відкрита спадкова справа. Малолітній син є спадкоємцем першої черги і має право на спадкування майна батька. Тому Орган опіки просить Суд врахувати це право та забезпечити найкращі інтереси дитини.

ОСОБА_3 правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, подав заяву про розгляд справи без участі.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН, ТА ОЦІНКА СУДУ

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №591, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Деснянським відділом ДРАЦС у місті Києві.

08 травня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юндою Н.П. заведено спадкову справу №19/2024.

До спадкоємців за законом належать: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (малолітній), в інтересах якого заяву про прийняття спадщини подала його мати ОСОБА_2 ; а також повнолітні сини спадкодавця - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які подали відповідні заяви 18.06.2024 та 21.06.2024 відповідно.

У матеріалах спадкової справи також міститься заява матері померлого - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка 25.06.2024 року нотаріально відмовилася від прийняття спадщини на користь своїх онуків - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилися у шлюбі ОСОБА_6 з ОСОБА_8 , який 10 серпня 2010 року було розірвано, актовий запис № 753 (доказ - копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 30.05.2018).

ІНФОРМАЦІЯ_8 у ОСОБА_6 та Позивачки народився син ОСОБА_4 (доказ - свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3 від 25.04.2012, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві).

До складу спадщини увійшло, зокрема, таке майно: квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яку 24 травня 2018 року ОСОБА_6 набув у власність на підставі договору купівлі-продажу квартири, який укладено між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстровано у реєстрі за № 5796.

Право власності спадкодавця на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується договором купівлі-продажу від 24.05.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Ковальчуком С.П., а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого квартира належала ОСОБА_6 на праві приватної власності.

ОСОБА_6 та його син, ОСОБА_4 , були зареєстровані в цій квартирі (витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва).

Також у власності ОСОБА_6 був автомобіль MERCEDES-BENZ C180 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , який зареєстрований 07.09.2011 (відповідь головного сервісного центру МВС від 12.07.2024).

Позивачка стверджує, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона проживала з серпня 2010 року з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу. Інші спадкоємці, а саме повнолітні сини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оспорюють цей факт і претендують на спадщину в загальному порядку, визначеному законом.

Щодо позовних вимог про визнання права на частку у праві спільної власності

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 СК України).

Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України) (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19)).

У статті 74 СК України регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні статті 74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. У статті 74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року в справі № 215/1191/17 (провадження № 61-9767св22)).

Сутність презумпції спільності права власності на майно жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, яке набуте ними за час спільного проживання, полягає в тому, що на певний об`єкт поширюється правовий режим спільного сумісного майна, що не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час спільного проживання. Проте за наявності спору така презумпція може бути спростована, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на заінтересовану особу, яка її оспорює.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з статтями 77, 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Так, згідно з договором безоплатного користування жилим приміщенням квартири, що був укладений 15 серпня 2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 отримала у безоплатне користування квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно з пунктом 3.1. цього Договору ОСОБА_10 передає ОСОБА_2 квартиру, яка є предметом цього договору, з метою безоплатного проживання ОСОБА_2 та її сім`ї, яка складається з її чоловіка ОСОБА_6 .

У суді батько Позивачки, ОСОБА_10 , під присягою свідка надав показання і підтвердив, що він як власник квартири за адресою: АДРЕСА_4 , передав її в користування своїй доньці та її чоловіку. Він пояснив, що уклав цей договір безоплатного користування для захисту та забезпечення безпеки своєї доньки, яка вирішила жити разом зі своїм цивільним чоловіком. Повідомив, що вперше померлий приїхав до нього в гості навесні 2010 року, а жити донька з чоловіком почали десь з літа 2010.

Такі показання свідка (щодо проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 з 2010 року) підтверджує також письмовий доказ - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» видало ОСОБА_2 довідку № 15107 від 10.07.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 з 2010 року. Довідка видана згідно з актом обстеження «Про фактичне місце проживання» № 15 від 10.07.2024.

Окрім того, у судовому засіданні під присягою свідок ОСОБА_11 , яка працює консьєржем у будинку за адресою: АДРЕСА_5 , підтвердила, що з 2010 року Позивачка та ОСОБА_12 постійно проживали разом, періодів їх роз`їзду не було, вони вели спільне господарство, а померлий дбав про родину.

Свідок мала дружні стосунки з померлим. За її словами, вони постійно проживали разом у квартирі по АДРЕСА_5 , періодів їх роз`їзду не було. Свідок неодноразово бачила їх разом, зазначила, що ОСОБА_13 дбав про родину, допомагав Позивачці, був суворим та порядним чоловіком. Померлий повідомив їй, що купив квартиру. Також вона підтвердила, що ОСОБА_13 мав автомобіль темного кольору.

Показання свідка ОСОБА_11 мають істотне значення для справи, оскільки вони безпосередньо підтверджують факт спільного проживання Позивачки та померлого, ведення спільного побуту та господарства, що є ключовими ознаками фактичних шлюбних відносин. Такі показання ґрунтуються на прямих спостереженнях та особистих розмовах, а не на припущеннях чи чутках, надані особою, яка не є прямою родичкою сторін.

Малолійтній син померлого, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (13 років) підтвердив, що батько проживав із сім`єю весь час та брав участь у його вихованні.

Показання свідка ОСОБА_14 , матері повнолітніх синів померлого, викликають у суду сумніви та оцінюються критично. Вона стверджувала, що після розірвання шлюбу у 2010 році вони продовжували жити разом до весни 2011 року, і автомобіль був придбаний на спільні кошти. Ці твердження суперечать іншим доказам, наданим у справі, і сприймаються як спроба збільшити частку спадщини її синів. Суд ставить під сумнівів такі твердження, оскільки за життя не було жодних спорів щодо поділу автомобял як спільного сумісного майна.

Показання іншого свідка, ОСОБА_15 , яка є рідною сестрою ОСОБА_14 , також не мають істотного значення для справи і не беруться судом до уваги. Її твердження про те, що ОСОБА_6 нібито орендував у неї квартиру у 2016-2017 роках, не підкріплені жодними доказами. Такі показання не спростовують ключових фактів, зокрема, Спільного проживання Позивачки та померлого, що розпочалося з 2010 року, а також набуття майна у 2011 (автомобіль) та 2018 (квартира) роках, тобто в періоди, коли вони вже проживали однією сім`єю. Таким чином, ці свідчення не впливають на обсяг спадкового майна і не спростовують основного аргументу Позивачки щодо спільної сумісної власності.

Суд ураховує показання ОСОБА_16 , рідного брата померлого, який підтвердив, що Позивачка з сином відвідували його матір, коли дитині було два роки. Це свідчить про те, що вона та її син були знайомі з родиною померлого.

Також свідок надав показання про те, що у 2021 році був у гостях у брата. Проте він сам визнав, що спілкувався з братом нечасто (приблизно раз на місяць) і не знає достеменно, де саме та з ким той проживав. Таким чином, його показання не можуть достовірно підтвердити або спростувати факт спільного проживання Позивачки та померлого, а отже, не є вирішальними для встановлення обсягу спадкового майна.

Щодо показань ОСОБА_17 (рідна сестра Позивачки), яка стверджувала, надала Позивачці 17 000 доларів США в борг для купівлі квартири, то Суд ставить під сумнів ці показання. Суд ставить під сумнів ці показання з кількох причин. Зокрема, на момент надання позики свідок була студенткою, відсутні докази джерела доходів. Будучи близькою родичкою, вона є заінтересованою особою у вирішенні спору на користь сестри, тому її показаня можуть бути упередженими. Надана Позивачкою розписка, що підписала свідок та Позивачка (а.с. 30 1) містять має ознаки фіктивності. Зокрема, дата повернення коштів (01.12.2021) була надрукована заздалегідь, що може свідчить про її штучне створення з метою формування хибного уявлення про дійсні обставини справи.

Крім того Суд визнає недопустимим доказом нотаріально посвідчену заяву від 11 липня 2024 року (а.с. 34 т.1), відповідно до якої ОСОБА_18 підтвердила, що орендувала квартиру у Позивачки та померлошо. Відповідно до вимог процесуального закону, показання свідка повинні бути надані в судовому засіданні особисто, з дотриманням принципів безпосередності та змагальності, що забезпечує можливість сторін ставити питання, перевіряти достовірність таких відомостей, з`ясовувати джерело обізнаності та обставини, за яких надано показання.

Водночас Суд бере лр уваги платіжні інструкції №0.0..8 від 22.08.2023, №0.0..4 від 22.08.2023, №0.0..6 від 22.08.2023, № 0.0..7 від 22.08.2023, № 0.0..9 від 22.08.2023, № 0.0..2 від 25.12.2022, № 0.0..6 від 25.12.2022, №0.0..7 від 25.12.2022, № 0.0..3 від 25.12.2022, № 0.0..9 від 23.11.2023, № 0.0..2 від 23.11.2023, № 0.0..1 від 23.11.2023, № 0.0..7 від 23.11.2023, № 0.0..8 від 23.11.2023, № 0.0..4 від 23.11.2023, № 0.0..4 від 22.08.2023, № 0.0..7 від 22.08.2023, №0.0..10 від 29.06.2024, №0.0..4 від 24.04.2024, №0.0..5 від 24.04.2024, №0.0..8 від 24.04.2024, №0.0..9 від 24.04.2024, №0.0..10 від 24.04.2024, №0.0..6 від 24.01.2024, №0.0..9 від 21.10.2023, №0.6.4 від 21.10.2023, №0.0..7 від 21.10.2023 Позивачка та померлий здійснювали оплату за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 .

Платіжні документи підтверджують про здійснення ними спільних витрат на оплату житлово-комунальних послуг, в тому числі Позивачкою на оплату комунальних послуг вартира за адресою: АДРЕСА_2 , а отже ведення спільного бюджету та спільного побуту.

Підсумовуючи викладене Суд виснував, що надані Позивачкою докази у сукупності (показання неупередженого свідка - консєржа ОСОБА_11 , яка підтвердила їхнє постійне спільне проживання та ведення господарства; письмові докази (платіжні документи та договір про безоплатне користування майном), які підтверджують спільний побут; пояснення неповнолітнього сина, які підтверджують існування сім`ї), підтверджують, що Позивачка та ОСОБА_6 принаймні з серпня 2010 року проживали однією сім`єю. Таким чином, відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України, майно, набуте ними під час цього періоду, є їхньою спільною сумісною власністю.

Тому позовні вимоги Позивачки щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири та автомобіля є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно, до спадкової маси ОСОБА_6 включається лише його 1/2 частка цього майна.

Твердження Відповідача, що транспортний засіб Mercedes-Benz C180 не є спільно набутим майном, оскільки був придбаний у 2011 році за кошти його родини, Суд відхиляє, оскільки автомобіль був куплений через 1 рік та 29 днів після розірвання шлюбу, джерело походження коштів, про яке стверджує Відповідач, не має значення для вирішення спору. Суд бере до уваги, що немає спору.

Також Суд відхиляє твердження Відповідача щодо обставин викладених у пункті 11 Договору купівлі-продажу квартири, оскільки фраза у договорі про не перебування у шлюбі чи фактичних шлюбних відносинах є одностороннім повідомленням покупця, що не гарантує її достовірності та не є безумовним доказом відсутності таких відносин. Тобто зміст договору сам по собі не усуває можливості доведення протилежного у судовому порядку.

Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зроблено такі висновки:

"41. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

42. Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

43. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

44. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

70. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) зазначено, що "за змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України".

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).

За обставин цієї справи:

1)належним способом захисту порушеного права Позивачки є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно);

2)вимоги про встановлення юридичних фактів, зокрема, щодо спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про визнання права власності, а лише підставою для її вирішення;

3)позовні вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном з померлим не є належним способом захисту права Позивачки.

Тому в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити з підстав обрання Позивачкою неналежного способу захисту прав.

Щодо розподілу судових витрат

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 134 ЦПК України).

При подачі позовної заяви Представник Позивачки вказує, що Позивачка сплати Адвокату гонорар у сумі 50 000,00 грн та просить з Відповідачів на користь Позивачки витрати у розмірі 50 000,00 грн.

Відповідач, ОСОБА_1 , у відзиві на позовну заяву вказує, що витрати на правову допомогу є завищеними.

На підтвердження понесення судових витрат Представник Позивачки надав:

1)договір про надання правової допомоги №б/н від 03.07.2024;

2)додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №б/н від 03.07.2024. У цій угоді вказано, що Адвокат за окремим усним дорученням клієнта, надає наступні юридичні послуги щодо супроводження судової справи в Деснянському районному суді м. Києва за позовом ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, поділ майна та визнання права власності на квартиру в порядку спадкуванн: здійснює аналіз документів, наданих Клієнтом; проводить з Клієнтом усні консультації; підготовка адвокатських запитів, листів та пропозицій; отримання витягів з реєстрів; підготовка заяви про забезпечення позову шляхом заборони видачі свідоцтва про право на спадщину; підготовка позовної заяви про встановлення факту спільного проживання подружжя, поділ майна та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування; участь у судових засіданнях Деснянського районного суду м. Києва; підготовка процесуальних документів (клопотань про витребування доказів, заперечень, заяв про допит свідків) під час розгляду справи в Деснянському районному суді м. Києва (в тому числі мирових угод); збирання доказів у судовій справі; отримання судових рішень. Відповідно до пункту 4.1. Договору № б/н від 03 липня 2024 року вартість гонорару Адвоката за надання юридичних послуг, визначених у пункті 1 Додаткової угоди становить суму 50 000,00 грн. Вказана сума оплачується Клієнтом готівковою або шляхом перерахування коштів на рахунок ОСОБА_5 в день укладення цієї Додаткової угоди.

3)платіжна інструкція № 0.0..1 від 05.07.2024 на суму 50 000,00 грн, призначення платежу - за юридичні послуги, ОСОБА_5 , .

Відповідач заявляючи про завищення витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 50000,00 грн, не виконав свого процесуального обов`язку щодо доведення неспівмірності витрат, як це передбачено у частині шостій статті 137 ЦПК України. Він не надав жодних доказів ані іншої ринкової вартості послуг, ані нереальності адвокатських витрат, ані їхньої нерозумності. Не підтверджував доказами, що вартість послуг його адваоката в цій справі значно менше. Його клопотання ґрунтується лише на лише твердженні про неспівмрність без належного обгрнутвання, що є недостатнім для зменшення.

Правила розподілу судових витрат між сторонами визначені у статті 141 ЦПК України.

Зокрема, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини другої статті 141 ЦПК України).

З огляду на принцип пропорційності розподілу судових витрат та часткове задоволення позовних вимог Позивачки, а саме задоволення двох з трьох позовних вимог, Суд вважає обґрунтованим відшкодувати Позивачці витрати на професійну правничу допомогу у відповідній пропорції, а саме в розмірі 30 000,00 грн з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 грн по 15 000,00 грн, а також судовий збір 7872,80 грн з кожного.

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , за участю органу опіки і піклування в особі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , а також 1/2 рухомого майна: автомобіля MERCEDES-BENZ C180 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7872,80 грн, 15000,00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7872,80 грн, 15000,00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката.

У задоволенні позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач ОСОБА_3 ( АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_8 )

Повне судове рішення складено та підписано 15.08.2025

Суддя Інна КОВАЛЕНКО