Справа № 589/5391/21
Провадження № 2-ві/589/4/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Темірова Ч.М.,

за участі секретаря судового засідання Глоба С.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка заяву ОСОБА_3 про відвід судді Прачук Олени Василівні у цивільній справі №589/5391/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про встановлення батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про встановлення батьківства, головуючою суддею визначено Прачук О.В.

04.08.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява відповідача у вказаній вище справі, про відвід судді Прачук О.В. від розгляду справи.

Заява мотивована тим, що 31.07.2025, після судового засідання, ОСОБА_3 дізналася про факт звернення судді Прачук О.В. до Офісу Генерального прокурора та Вищої ради правосуддя із заявою про втручання у її професійну діяльність та підрив авторитету правосуддя, підставою для чого стали письмові заяви позивача по справі Гавелі Р.С. до правоохоронних органів про вчинення суддею кримінальних правопорушень, а також подання численних однакових по суті процесуальних заяв.

Заявник вважає, що за вказаних умов, перебуваючи під зовнішнім тиском і розуміючи тяжкість кримінальних правопорушень, у яких звинувачується позивачем, суддя Прачук О.В. підсвідомо може втрати свою неупередженість та приймати рішення на користь останнього. Вказує також, що не зважаючи на неодноразові зловживання позивачем своїми процесуальними правами, суддею заходи процесуального примусу не застосовано. Вказане, на думку заявника, свідчить про те, що суд вже намагається уникнути конфронтації зі стороною позивача, після вказаних вище звинувачень і тиску.

Наведені дані викликають у заявника сумнів щодо об`єктивності та неупередженості судді Прачук О.В., у зв`язку з чим подана заява про її відвід.

07.08.2025 ухвалою, постановленою суддею Прачук О.В., вирішено питання про відвід судді передати на розгляд іншому судді, якого буде визначено в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

07.08.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву про відвід судді Прачук О.В. розподілено судді Темірову Ч.М.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За ч.8 ст.40 КПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Так, у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Андрєєв М.А. заяву про відвід підтримав, пославшись на ті самі підстави, що викладені у ній, та просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат Ліщишин І.В. заперечував проти задоволення заяви про відвід. Вказував, що сумнівів у неупередженості судді Прачук О.В. сторона відповідача не має. Подані процесуальні заяви стосувалися представника відповідача, суддя не застосувала заходів процесуального примусу щодо останнього, тому з метою перевірки цих обставин відповідач звернувся до правоохоронних органів.

Вказує, що на судовому засіданні суддя повідомила учасників процесу, що може розцінити вказані звернення як ймовірний тиск на неї, тому зобов`язана була звернутися до Офісу Генерального прокурора та Вищої ради правосуддя із заявою про втручання у діяльність судді.

Наведене, на переконання представника позивача, суті справи не стосується.

Заслухавши думки сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він:

- є членом сім`ї чи близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

- брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

- прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

- було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

- є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Також статтею 37 ЦПК України визначено підстави, які не допускають повторну участь судді у розгляді справи.

Згідно з ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до вимог ст.15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Згідно із приписами п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року) суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Відповідно до положень п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Положення ст.36, 37 ЦПК України визначають вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) та перебувають у логічному взаємозв`язку з нормами Бангалорських принципів поведінки суддів.

Відвід мотивований зверненням позивача до правоохоронних органів щодо судді Прачук О.В.

З цього приводу суд вважає за необхідне зупинитися на такому.

Незалежність та недоторканність суддів гарантують статті 126 і 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон) визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів. Зокрема, статтею 6 Закону встановлено заборону втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

Статтею 48 Закону передбачено засоби забезпечення незалежності суддів, до яких належать: особливий порядок призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення суддів, недоторканість, імунітет та незмінюваність судді; порядок здійснення судочинства, встановлений процесуальним законом, таємницю ухвалення судового рішення; заборону втручання у здійснення правосуддя; відповідальність за неповагу до суду чи судді; окремий порядок фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлений законом; належне матеріальне та соціальне забезпеченням судді; функціонування органів суддівського самоврядування; визначені законом засоби забезпечення особистої безпеки судді, членів його сім`ї, майна, а також інші засоби їх правового захисту; право судді на відставку.

Реалізація зазначених правових гарантій здійснення правосуддя є необхідною передумовою належного виконання судом своїх конституційних функцій із забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина, утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави (статті 3, 8, 55 Конституції України)./

Також положеннями ст.49 Закону встановлено механізм забезпечення недоторканості та імунітету суддів, а статтею 50 Закону встановлено відповідальність за неповагу до суддів і суді.

Отже, законодавець, усвідомлюючи суспільну важливість професійної діяльності судді, втілюючи принципи безсторонності та незалежності судової влади, запобігаючи можливості стороннього впливу, встановив складну процедуру добору кадрів на посаду судді, а також посилений захист від втручання у діяльність судді, що виявляється, у том числі, й у спеціальному порядку притягнення судді до відповідальності.

Крім цього, нормою ч.4 ст.48 Закону встановлено обов`язок судді звернутися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора.

Отже, на переконання суду, за наведених гарантій вплив на неупередженість судді шляхом звернень учасника процесу до правоохоронних органів із заявами фактично неможливий.

Самого лише сумніву в неупередженості чи об`єктивності судді недостатньо для його відводу, обов`язково повинні бути підстави для цього сумніву. Натомість, відповідачем не наведено та не надано жодного доказу існування обставин, які викликають реальний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді в контексті статей 36 та 37 ЦПК України та норм Бангалорських принципів поведінки суддів.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно з ч.1 ст.143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Необхідно також врахувати, що заява про відвід надійшла через підсистему «Електронний суд» вже після того як суддя Прачук О.В. оголосила про перехід до стадії ухвалення рішення, тобто численні подання позивачем процесуальних заяв і незастосування до нього заходів процесуального примусу не стали причиною для зволікання із завершенням судового розгляду.

Отже посилання відповідача на сумнів у неупередженості судді на тій підставі, що остання не застосувала до позивача заходи процесуального примусу, також не може бути приводом для відводу.

Таким чином заява відповідача Швидкої А.О. не підпадає під дію пунктів 1-4 ч.1 ст.36, ст.37 ЦПК України та подана на підставі п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, на позивача покладений обов`язок доведення обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, з посиланням на конкретні обставини, які мають бути підтверджені відповідними доказами.

У поданій заяві про відвід відповідачем не наведено та не надано жодного доказу щодо існування фактичних обставин, які вказували б наявність у судді Прачук О.В. прямого чи побічного інтересу у даній справі чи викликали реальний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді в контексті статей 36 та 37 ЦПК України та норм Бангалорських принципів поведінки суддів. За відсутності таких доказів доводи заяви відповідача про відвід судді є неспроможними і не можуть слугувати самостійною і достатньою підставою для відводу судді.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що ця заява задоволенню не підлягає.

З приводу надісланого позивачем клопотання про визнання зловживання процесуальними правами відповідачем, суд зауважує, що останнє не є предметом розгляду у даному провадженні про відвід судді.

При цьому, суд виходить також із того, що у разі незгоди з процесуальним рішенням суду сторона справи має можливість оскаржити його у встановленому законом порядку.

Керуючись ст. 36, 39, 40, 258 - 260 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області Прачук Олени Василівни від розгляду цивільної справи №589/5391/21 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 15.08.2025.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області Ч.М.Теміров