Справа №308/580/24
2/303/232/24
ряд. стат. звіту № 67
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Мирошниченка Ю.М.

за участю секретаря судових засідань Лукач К.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 просить визнати його батьком ОСОБА_3 , якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народила ОСОБА_2 , змінити прізвище дитини на « ОСОБА_4 » та внести відповідні зміни до актового запису про її народження та картки платника податків. Стверджує, що з 2010 року перебував з нею у фактичних шлюбних відносинах. Батьком дитини в акті реєстрації народження зі слів матері записаний ОСОБА_5 . Подружні стосунки припинені у вересні 2023 року.

Відповідачка позов не визнає, заперечує батьківство ОСОБА_1 , покликається на недоведеність факту походження дитини від позивача.

Вислухавши вимоги та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення на підставі статті 128 СК України факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила сина ОСОБА_3 , про що 21 квітня 2023 року виконавчим комітетом Великолучківської сільської ради Мукачівського району складено й актовий запис № 35.

Позивач стверджує, а відповідачка не заперечує, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень здійснено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Нормами статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

За змістом правової позиції Верховного Суду, сформульованої у справі № 761/10732/16-ц (постанова від 19.09.2018 р.), встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатись об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, навіть у випадку визнання позову про визнання батьківства.

Проте доказування у цивільному процесі ґрунтується не на принципі об`єктивної істини, а на засадах змагальності та диспозитивності.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголосила на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).

У постанові від 24 січня 2024 року (справа № 367/4662/22) Верховний Суд зазначив, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення такого факту можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Висновок судової молекулярно-генетичної експертизи у справах про встановлення батьківства є лише одним із засобів доказування, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі. У разі відсутності висновку судової молекулярно-генетичної експертизи не виключається встановлення батьківства на підставі інших доказів.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21.

Доказами батьківства конкретного чоловіка можуть бути різноманітні документи (листи, заяви за місцем роботи про надання матеріальної допомоги тощо), усні заяви та поведінка відповідача під час вагітності матері та після народження дитини (турбота про матір, вітання з новонародженим, обрання імені дитині та інше). Усе це може прямо чи опосередковано свідчити про те, що батьком дитини є саме позивач (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18, від 30 травня 2023 року в справі № 592/4443/17).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

У справі, що розглядається, ухвала суду про призначення за клопотанням позивача судової молекулярно-генетичної експертизи фактично не виконана. Експертна установа повідомила суд про неможливість проведення експертизи через неявку спочатку позивача, а наступного разу обох сторін.

З огляду на суперечливу поведінку сторін у процесі проведення експертизи, призначеної за клопотанням позивача, та, зважаючи на те значення, яке вона має для ного суд не застосовує положення статті 109 ЦПК України щодо наслідки ухилення від участі в експертизі.

Водночас на підтвердження заявлених у цій справі позовних вимог позивач надав достатньо доказів, оцінка яких у сукупності дає підстави для висновку про визнання пана ОСОБА_4 батьком дитини, яку народила відповідачка.

Так, з постанови судді Ужгородського міськрайонного суду від 21.12. 2023 р. вбачається, що стосовно ОСОБА_1 за зверненням відповідачки був складений протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким він 20.09.2023 р. вчинив домашнє насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_2 . Провадження у справі закрите через відсутність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення.

З постанови Закарпатського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року, якою залишено в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05.10. 2023 р. про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , вбачається, що у квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій зазначила, що приблизно півтора роки спільно проживала з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 .

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім`ю без реєстрації шлюбу.

Такі самі відомості містяться й у заяві ОСОБА_2 до Ужгородського міськрайонного суду від 03.10. 2023 р. про видачу обмежувального припису.

Натомість у цій справі пані ОСОБА_7 , заперечуючи факт батьківства позивача, всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, подані позивачем докази і встановлені на їх підставі обставини не спростувала, на проведенні відповідної судової експертизи або лабораторного молекулярно-генетичного дослідження в медичному закладі з метою спростування доводів позивача про факт батьківства, не наполягала.

Окрім цього, суд також зважає на те, що при реєстрації народження свого сина відповідачка вказала, що його батьком є ОСОБА_5 , ім`я та по батькові якого співпадає з іменем та по батькової позивача.

Водночас відповідачка не заявила, що мала відношення з іншим чоловіком, від якого могла народити ОСОБА_6 та не вказала його біологічного батька.

У численних зверненнях до поліції, суду, громадської організації, психолога відповідачка жодного разу не поставила під сумнів батьківства позивача.

Слід також зазначити, що при вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (постанова Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №754/18412/19).

Крім захисту прав біологічного батька, позов про визнання батьківства спрямований на захист прав дитини, бо є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Національні органи влади, у справах про встановлення батьківства, користуються дискреційними повноваженнями, спрямованими на захист найкращих інтересів дитини та збалансування інтересів як дитини, так і передбачуваного біологічного батька, що не суперечить гарантіям, які містяться у статті 8 Конвенції (Krisztian Barnabas Toth v. Hungary, № 48494/06, 12 лютого 2013 року, § 33).

У рішенні від 19 березня 2019 року Європейський суд з прав людини у справі M. T. v. UKRAINE, № 950/17, § 23 - 24, ЄСПЛ вказав, що питання полягає не в діях держави, а в стверджуваній неналежності захисту національними судами приватного життя заявника у спорі між приватними сторонами. У справах такого типу має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення. Стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи. На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадках, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорували при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Матеріали розглядуваної справи не містять підстав для висновку про те, що визнання пана ОСОБА_4 батьком малолітнього ОСОБА_6 суперечитиме його інтересам.

Ніщо у цій справі не вказує на схильність позивача до жорстоко поводження з дитиною, наявність у нього хронічного алкоголізму чи наркоманії, судимості за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини чи інших обставин, які могли б загрожувати здоров`ю дитини або шкодити її вихованню тощо.

Неприязні стосунки між сторонами, які вочевидь існують, не повинні порушувати право дитини на визначення її походження від певної особи, що гарантується встановленням батьківства і материнства та є важливим для забезпечення прав та обов`язків дитини, батьків та інших членів родини.

Отже, суд вважає, що батьківство позивача щодо малолітнього ОСОБА_6 доведено і його визнання відповідає інтересів дитини.

Відповідно до статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Вирішуючи вимоги позивача про внесення зміни до актового запису про народження дитини в частині прізвища дитини суд виходить з того, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом щодо дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частини першої, третьої статті 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.

Встановлення батьківства та внесення відомостей до актового запису про народження дитини про батька дитини самі по собі не є підставою для зміни прізвища дитини.

Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно із частиною п`ятою статті 148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей.

При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

З урахуванням обставин цієї справи суд дійшов висновків про відсутність підстав для зміни прізвища дитини, оскільки сторони у зареєстрованому шлюбі не перебувають і спільно не проживають, прізвище дитини було вказано у свідоцтві зі слів матері, дитина проживає разом із матір`ю, не досягла віку, з якого могла бути опитана, позивачем не доведено необхідність такої зміни, а також те, що зміна прізвища буде відповідати інтересам дитини, її психологічному та гармонійному розвитку.

Таким чином, позивач не надав належних та допустимих, доказів, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

На підставі викладеного суд, керуючись статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 200, 206, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Виконавчому комітету Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області внести зміни до актового запису № 35 від 21 квітня 2023 року про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме виключити з актового запису відомості про батьківство ОСОБА_5 та записати у розділі «Відомості про батька» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий Юрій МИРОШНИЧЕНКО