Справа № 132/2246/25
У Х В А Л А

Іменем України

15 серпня 2025 року м. Калинівка

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області Карнаух Н.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах представником - адвокатом Катричем Павлом Степановичем, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До Калинівського районного суду Вінницької області 09.07.2025 через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана від її імені та в її інтересах представником - адвокатом Катричем Павлом Степановичем, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2025 матеріали цієї позовної заяви передано на розгляд судді Карнауху Н.П.

Відповідно до ч. ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно із отриманою 14.07.2025 інформацією із Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області у підвідомчій інформаційній системі ДМС ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим/знятим із зареєстрованого місця проживання не значиться.

Разом з тим, відповідно до матеріалів позовної заяви, адреса відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки вказаної позовної заяви на відповідність вимогам статей 175 та 177 ЦПК України встановлено, що всупереч п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві ОСОБА_1 не міститься інформації про наявність у відповідача електронного кабінету, в матеріалах позовної заяви відсутні докази надсилання відповідачу позовної заяви з усіма доданими до неї документами, що не відповідає положенням ст. 43, абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

У зв`язку з неведеними недоліками ухвалою судді від 14.07.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Після цього адвокатом Катричем Павлом Степановичем безпосередньо до суду 23.07.2025 подано позовну заяву від імені ОСОБА_1 ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в новій редакції, що не відповідає вимогам ч. 9 ст. 43 ЦПК України.

Згідно із матеріалами цієї позовної заяви в новій редакції позивачем недоліки, вказані в ухвалі судді від 14.07.2025 про залишення позовної заяву без руху, в повному обсязі не усунуто - докази направлення відповідачу позовної заяви з усіма доданими до неї документами не надано.

Крім того, всупереч вимогам ч. 2 ст. 95 ЦПК України долучені до цієї позовної заяви копії документів не засвідчено.

Розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 та додатково подані представником позивача документи, суддя дійшов такого висновку.

Згідно із наданими представником позивача матеріалами позивачка ОСОБА_1 через свого представника адвоката Катрича Павла Степановича звернулася до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , у якому міститься позовна вимога розірвати шлюб, укладений нею 09.12.2023 в м. Будва (Чорногорія) з громадянином РФ ОСОБА_2 , який проживає на території вказаної іноземної держави.

Водночас порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлено Законом України «Про міжнародне приватне право».

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цим Законом, серед іншого, визначено підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

Положеннями ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Згідно зі ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт; 2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні; 3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання; 4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні; 5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців; 6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України; 7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України; 8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні; 9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України; 10) в інших випадках, визначених законами України.

Водночас в позовних заявах ОСОБА_3 , поданих від її імені та в її інтересах - представником - адвокатом Катричем П.С., не наведено визначених ст.ст. 76, 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» обставин, які б давали підстави судді дійти переконання, що справа за позовом ОСОБА_3 до громадянина РФ про розірвання шлюбу, укладеного в Чорногорії, підсудна судам України.

У зв`язку із зазначеними недоліками ухвалою судді від 05.08.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення копії цієї ухвали. Вказану ухвалу направлено позивачу та його представнику для відома та виконання.

До суду 12.08.2025 надійшла заява представника позивача - адвоката Катрича П.С. про усунення неведених недоліків, до якої долучено засвідчені копії документів, які були додані до позовної заяви.

Однак, представником позивача у цій заяві не наведено конкретних, передбачених положеннями Закону України «Про міжнародне приватне право», обставин, які б вказували на те, що справа за позовом ОСОБА_3 до громадянина РФ про розірвання шлюбу, укладеного в Чорногорії, підсудна судам України.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_3 та додаткового надані представником позивача матеріали, суддя дійшов такого висновку.

Згідно з частинами першою, третьою статті 3 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.

Стаття 4-1 Закону України «Про міжнародне приватне право», якою було доповнено вказаний закон відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції про угоди про вибір суду» від 21 вересня 2022 року № 2627-IX учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами. Угода про вибір суду укладається у письмовій формі незалежно від місця її укладення. Угода про вибір суду, якою обрано суд України, укладається у письмовій формі відповідно до закону України. Угода про вибір суду не може передбачати зміну виключної підсудності справи з іноземним елементом судам України. Недійсність правочину, складовою частиною якого є угода про вибір суду, не тягне за собою недійсність угоди про вибір суду.

Верховний Суд у Постанові від 03.05.2023 у справі № 947/18611/21 (провадження № 61-12853св22) дійшов висновку про те, що зі змісту статті 497 ЦПК України, статей 4-1, 75-77 Закону України «Про міжнародне приватне право» вбачається, що при визначенні підсудності цивільних справ за участі іноземного елемента можуть мати місце договірна, загальна, альтернативна та виключна підсудність.

Відповідно до договірної підсудності сторони заздалегідь своєю угодою можуть обрати будь-який судовий орган певної країни, який вони визнають компетентним при розгляді їх цивільної справи. При цьому з аналізу статей 76, 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» випливає, що у випадку наявності між сторонами договору, в якому встановлена умова про договірну підсудність справи іноземним судам, суди України не мають права розглядати спори між сторонами спору, які уклали угоду про розгляд спорів у іноземному суді, за виключенням випадків, коли такий спір відноситься до переліку справ, визначених у статті 77 Закону, що підпадають під виключну юрисдикцію судів України.

Згідно із правовим висновком, який міститься у Постанові Верховного Суду від 26.04.2025 у справі справа № 200/421/19 (провадження № 61-6949св21) у міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.

Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine, № 29458/04, № 29465/04, § 24) вказав, що фраза «установленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті «судом, установленим законом», колегія суддів вважає, що використання судом повноважень, не передбачених чинним процесуальним законодавством, є недопустимим.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Між Україною, Чорногорією та РФ на теперішній час відсутні чинні міжнародні договори, які б визначали підсудність цієї справи судам України.

Виходячи з наведеного, оскільки згідно із матеріалами позовної заяви шлюб між позивачем та відповідачем укладено в Чорногорії, відповідач є громадянином РФ, зареєстрованого місця проживання (перебування) в Україні не мав та не має, відомості про наявність на території України майна відповідача у матеріалах, наданих представником позивача, відсутні, відповідач на теперішній час на території України не проживає (не перебуває), останнім спільним місцем проживання сторін згідно із позовом є Чорногорія, то позовні вимоги ОСОБА_1 щодо розірвання шлюбу з громадянином РФ, укладеним в Чорногорії, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства судами України.

Таким чином, суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у справі та одночасно роз`яснити ОСОБА_1 та її представнику, що позовні вимоги слід пред`являти у відповідний іноземний суд за місцем укладення шлюбу, або проживання відповідача в іноземній державі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 185, 260, 261 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 , поданим від її імені та в її інтересах представником - адвокатом Катричем Павлом Степановичем, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15.08.2025.

Суддя Н.П. Карнаух