Справа № 333/1865/24
Провадження № 2/333/168/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Михайлової А.В., за участю секретаря судового засідання Панченко К.О., представника відповідача Бойко У.Р., представника третьої особи Кравченко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа - Головне Управління Національної Поліції в Запорізькій області, про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

ВСТАНОВЛЕНО:

Представник позивача адвокат Стариченко М.П. звернувся до суду з цим позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа - Головне Управління Національної Поліції в Запорізькій області, у якому просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 891362 від 21.11.23 « ОСОБА_1 21.11.2023 знаходячись на території за адресою АДРЕСА_1 здійснював продаж пального, а саме скрапленого газу-пропану, вартістю 35 (тридцять п`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок за 1 літр без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, яка підлягає ліцензуванню з метою отримання прибутку, чим порушив пункт 1 статті 89 Господарського кодексу України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП». Даний протокол було направлено на розгляд до Заводського районного суду м. Запоріжжя. 20.12.2023 адвокатом Стариченком М.П. було подано до суду клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП України. Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2024 у справі №332/6963/23 провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, було закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки справу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито, то це свідчить про незаконність складання та направлення до суду матеріалів справ щодо нього. Внаслідок цих дій позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що, позивач був вимушений шукати захисника для захисту своїх прав та законних інтересів в суді та витрачати на це грошові кошти. Звичний устрій життя позивача був порушений, постійна нервова напруга у зв`язку з перебуванням його справи в суді не надавала позивачу можливості проживати у звичному для себе темпі протягом усього судового розгляду. У результаті незаконного складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення позивач міг втратити велику суму коштів, які довелось би витратити на сплату штрафу, що становить від 17000 грн. до 34000 грн., відповідно до санкції ч. 1 ст. 164 КУпАП. Цей факт викликав постійні переживання та занепокоєння.Будучи незаконно обвинуваченим у вчиненні правопорушення, позивач тяжко це переносив, у нього погіршився сон, він постійно перебував у постійній нервовій напрузі, не міг належним чином виконувати роботу, спілкування з сім`єю не складалось через нервовість позивача, пригнічений стан, також це негативно вплинуло на його стосунки з колегами по роботі, сусідами, знайомими, оскільки отримував судові повістки, що викликало нездоровий інтерес до його особи, поставлено під сумнів його честь та гідність. Постійна нервова напруга загострила хронічні захворювання та послабила імунітет.

Крім того, позивач ОСОБА_1 внаслідок незаконних дій поліції вимушений був звернутися до адвоката за захистом своїх прав.

Зокрема, представництво інтересів позивача у суді з розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП здійснювалось адвокатом Стариченком М.П. відповідно до договору від 06.12.2023 про надання правової допомоги.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди №1 від 06.12.2023 Сторони дійшли взаємної згоди, що за представництво в Заводському районному суді м. Запоріжжя Клієнт сплачує Адвокату гонорар у сумі 8000 гривень, що включає консультацію клієнта та підготовку клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, загальні витрати на правову допомогу в адміністративній справі № 332/6963/23 склали 8000 гривень.

Вказані витати були понесені позивачем, що підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією.

Ухвалою від 06.03.2024 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач мав право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен був відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

15 квітня 2024 року від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого ОСОБА_2 зазначає, що у позивача відсутні підстави для задоволення позову, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності застосування до громадянина адміністративного арешту чи виправних робіт або відсутності проведення конфіскації майна чи накладення штрафу не є підставою для виникнення у особи права на відшкодування шкоди згідно з положеннями Закону України № 266/94-BP. Крім того, пояснила, що казначейство не порушувало жодних прав та інтересів позивача, не вступало з ним у правовідносини, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями інших суб`єктів. Також представник відповідача посилається на те, що шкода, завдана, на думку позивача, органом поліції, не підпадає під статті 1173, 1176 ЦК України, на які посилається позивач в обґрунтування позовної вимоги про стягнення моральної шкоди і, у разі наявності факту її завдання позивачу, повинна відшкодовуватись органом державної влади, що її завдав, а не з Державного бюджету України. Також представник відповідача зазначає, що позивачем не надано жодного судового документу, яким би було визнано протиправність дій органу поліції, не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, зокрема не доведено, що позивач зазнав душевних страждань (переживань, хвилювань), тоді як сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, не може свідчити про заподіяння позивачу моральної шкоди та бути підставою для відшкодування такої.

23.04.2024 представником третьої особи Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області Коваленко І.М. подано до суду пояснення, в якому вона зазначила, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з того, що постанова Заводського районного суду м. Запоріжжя не може бути належним доказом наявності у Позивача моральної шкоди, а сам факт складання адміністративного протоколу поліцейськими про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. Крім того зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дій поліцейських, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було. Крім того позивач посилаючись на певні емоційні стани, зусилля та зміни в звичайному укладі життя не підтверджує їх жодними доказами. Факт заподіяння йому моральної шкоди, на думку позивача підтверджується самим фактом наявності постанови про закриття адміністративного провадження відносно нього. Тож, на підставі вищевикладеного вважаємо, що позивачем недоведений факт заподіяння йому моральної шкоди, а відтак вимога щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. не підлягає задоволенню.

Крім того, представник відповідача та представник третьої особи заперечують проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки, на їх думку, не надано платіжних документів які підтверджують оплату наданої правової допомоги.

Так, позивачем на підтвердження понесених витрат за надання йому юридичної допомоги у адміністративній справі № 332/6963/23 долучив договір про надання правничої допомоги від 06.12.2023, додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги від 06.12.2023 від 06.12.2023, акт виконаних робіт від 06.12.2023, копію корінця розрахункової квитанції серії СЖТІ № 898397 Ф.РК -1 Від 06.12.2023 на суму 8000 грн.

Представник третьої особи зазначає, що надана копія розрахункової квитанції від 06.12.2023 на суму 8000 грн. не може бути доказом понесених витрат та не відповідає вимогам частини 2 статті 78 ЦПК України щодо допустимості доказів (обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування), статті 79 ЦПК України щодо достовірності доказів (достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи).

Представником відповідача зазначається, що Казначейство не порушувало прав позивача по цій справі і виконання повноважень щодо обслуговування державного бюджету не можуть бути підставою для покладання судових витрат на Державний бюджет України через Казначейство за дії або бездіяльність інших державних органів. Таким чином, позивачем, всупереч вимогам статті 137 ЦПК України, без жодної правової підстави заявлено вимогу про стягнення з Державного бюджету України через Казначейство витрати на професійну правничу допомогу, чим порушено основну засаду цивільного судочинства - верховенство права.

Ухвалою від 15.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

18.04.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позивач позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Суд, вислухавши усні пояснення представників, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням зібрані докази, як окремо, так і в їх сукупності, в межах заявлених вимог за ст. 13 ЦПК України дійшов висновку задовольнити позов у повному обсязі, виходячи з наступних міркувань та встановлених у судовому засіданні обставин.

Встановлені судом фактичні обставини.

Судом встановлено, що співробітниками поліції відносно ОСОБА_1 21.11.2023 складено протокол про адміністративне правопорушення, а саме здійснення продажу пального, а саме скрапленого газу-пропану, вартістю 35 (тридцять п`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок за 1 літр без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, яка підлягає ліцензуванню з метою отримання прибутку, чим порушив пункт 1 статті 89 Господарського кодексу України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2024 справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП було закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що незаконне притягнення працівниками поліції до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП завдало йому значної моральної шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), зроблений висновок, що «на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 158/272/21 (провадження № 61-12280св21), зазначено, що «цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду».

Таким чином, закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, окрім того, відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини.

Суд вважає необґрунтованими доводи представника ГУНП України в Запорізькій області про те, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність працівників поліції заподіяли позивачу моральну шкоду, та позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б вказували на завдання йому фізичних чи душевних страждань, або інших негативних явищ, внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності.

Однак вважає суму заявленої моральної шкоди завищеною, а тому такою що підлягає частковому задоволенні у розмірі 5 000 грн.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. у адміністративній справі № 332/6963/23 позивачем ОСОБА_1 було долучено договір про надання правничої допомоги від 06.12.2023, додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги від 06.12.2023 від 06.12.2023, акт виконаних робіт від 06.12.2023, копію корінця розрахункової квитанції серії СЖТІ № 898397 Ф.РК -1 Від 06.12.2023 на суму 8000 грн.

Представник третьої особи зазначає, що надана копія розрахункової квитанції від може бути доказом понесених витрат та не відповідає вимогам частини 2 статті 78 ЦПК України щодо допустимості доказів (обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування), статті 79 ЦПК України щодо достовірності доказів (достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи).

Суд зазначає, що витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

У своїй постанові від 27 червня 2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року №13-рп/2000, від 30.09.2009 року №23-рп/2009.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Убачається, що розмір витрат заявника на правову допомогу є обґрунтованим та співмірним із критеріями, визначеними частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Тому, понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в адміністративній справі № 332/6963/23 підлягають стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання з рахунку, на якому обліковуються кошти державного бюджету на відшкодування шкоди, у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги в розмірі 8000 гривень.

Крім того, до позовної заяви додано копію договору про надання правничої допомоги від 06.12.2023, укладеного між адвокатом Стариченком М.П. та ОСОБА_1 .

У пункті 3.1 договору зазначено, що розмір гонорару визначається за угодою сторін.

Відповідно до Додаткової угоди № 2 до договору про надання правничої допомоги б/н від 09.02.2024, акта виконаних робіт та квитанції до прибуткового касового ордера, розмір гонорару за надані юридичні послуги, було сплачено клієнтом у розмірі 4 000 грн.

На переконання суду, розмір витрат на правничу допомогу у даній справі є також спів мірним до складності виконаної роботи і підтверджується доданими до позовної заяви документами.

Отже, з огляду на наведене, враховуючи, що внаслідок незаконних дій правоохоронних органів, позивач зазнав душевних страждань, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є законними та обґрунтованими.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), визначаючи розмір відшкодування суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

ЄСПЛ зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд, з урахуванням фактичних обставин справи, принципів розумності, співмірності та справедливості, вважає обґрунтованим та достатнім розмір компенсації моральної шкоди частково у сумі 5 000 грн.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12,13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа - Головне Управління Національної Поліції в Запорізькій області, про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) шляхом безспірного списання з рахунку, на якому обліковуються кошти державного бюджету на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 ( п`ять тисяч)гривень.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) шляхом безспірного списання з рахунку, на якому обліковуються кошти державного бюджету на відшкодування шкоди, у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги в розмірі 8000 гривень.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В. Михайлова