Справа № 690/563/25
Провадження № 2-о/690/47/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 року м. Багачеве

Ватутінський міський суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Здоровила В.А.

за участю секретаря Мельник С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, -

в с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_1 в своїй заяві просить суд встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Донецька обл., Володарський р-н, с. Кременівка, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 81 рік, місце смерті: Україна, Донецька обл., Орджонікідзевський р-н., м. Маріуполь, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце народження: с. Кременівка, Володарський р-н, Донецька обл., який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .. За фактом смерті було видано свідоцтво про смерть нелегітимними органами окупаційної влади, а саме міським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ МЮ ДНР. Таким чином, не зважаючи на наявність факту смерті її чоловіка, юридично такий факт підтвердити неможливо, за відсутності документів, що мають законну силу на всій території України. А тому вона звернулася до суду з даною заявою.

Заявник в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник Звенигородського відділу ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального МУ МЮ (м.Київ) в судове засідання не з`явився, проте до суду надійшов лист, у якому начальник відділу просить справу розглянути за відсутності представника відділу ДРАЦС. А також просить зазначити дату, місяць та рік смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зазначити місце смерті, державу, область, місто та район, якщо такий значиться.

З`ясувавши усі обставини справи та перевіривши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на які посилається заявник, як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд установив наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований та постійно проживав по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Перебування заявника ОСОБА_1 в шлюбі з померлим ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4), виданим Центральним районним у місті Маріуполі ВДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області.

За фактом смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території м. Маріуполь, Орджонікідзевський р-н., Донецька область, Україна, було видано свідоцтво про смерть від 07.05.2024, актовий запис № 1129 (а.с.6) нелегітимними органами окупаційної влади міським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ МЮ ДНР.

Таким чином, незважаючи на наявність факту смерті чоловіка заявниці, юридично такий факт підтвердити неможливо, за відсутності документів, що мають законну силу на всій території України.

В свою чергу заявниця, маючи на руках лише свідоцтво про смерть, видане на тимчасово окупованій території, не може юридично оформити факт смерті ОСОБА_2 для послідуючого вчинення невідкладних юридичних дій, як то повідомлення Пенсійного Фонду України про припинення нарахування пенсії, отримання виплат, оформлення спадкових прав.

Згідно з Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті, зокрема є: рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

В силу положень ч. 2, 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

За змістом абзацу другого частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України може бути подана за місцем проживання (перебування) заявника до суду за межами такої території України (Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2016 року № 9-1130/0/4-16 "Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року N 990-VIII "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України").

Отже, враховуючи, що законодавством України передбачено можливість встановлення факту, який має юридичне значення, в даному випадку факту смерті особи, виникла необхідність в зверненні до суду з даною завою, щоб в послідуючому було можливо здійснити належну реєстрацію смерті ОСОБА_2 в органах ДРАЦС та мати можливість оформити, в тому числі, спадкові права спадкоємцю.

Під час розгляду судами справ про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на положенні законодавства (лист Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 № 985/0/208-21 щодо скасування вимоги отримання відмови від органів державної реєстрації актів цивільного стану). Тобто звертатися спочатку до органу державної реєстрації актів цивільного стану в межах території підконтрольній владі України та отримати письмову відмову, не є обов`язковим.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформульовані так звані «Намібіївські винятки», з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» (пункт 125) зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини своєю практикою, що склалась, також підтримав цей стандарт. Зокрема, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Сургиз v. Тиrkеу, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та росії» (Моzеr v. the Rерublic оf Мoldovа апа russіа, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Судом було констатовано, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди: і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі і ЄСПЛ. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони, тобто є окупованою.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 759/1443/22: розгляд державними органами документів, виданих окупаційною владою, не означає автоматичного визнання такої влади. Водночас держава має вживати заходів щодо ефективного захисту. Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що розташовані на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом і оцінюватися разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку ст. 315 ЦПК України.

Таким чином, факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується записом в свідоцтві про смерть від 07.05.2024, актовий запис № 1129, виданим міським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ МЮ ДНР.

А тому, суд вважає за необхідним встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Донецька обл., Володарський р-н, с. Кременівка, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 81 рік, місце смерті: Україна, Донецька обл., Орджонікідзевський р-н., м. Маріуполь.

Відповідно до п. 16 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» заявник звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 317, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України задовольнити повністю.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: Україна, Донецька область, Володарський район, село Кременівка, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 81 рік, місце смерті: Україна, Донецька область, Орджонікідзевський район, місто Маріуполь.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Копію рішення суду надіслати до Звенигородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) для державної реєстрації смерті ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Багачевський міський суд Черкаської області.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Головуючий В.А. Здоровило