РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Гуцало М.В.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в Ірпінський міський суд Київської області з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Свої вимоги мотивує тим, що він є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина є спільним сином ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , народженим не у шлюбі.

З народження син проживає з батьком, який повністю його утримує.

Мати дитини ОСОБА_5 має іншу сім`ю, з 20 лютого 2021 року одружена з ОСОБА_6 та має з ним спільну дитину.

Неповнолітній ОСОБА_4 перебуває на обліку у сімейного лікаря за місцем проживання, з усіх питань життя, освіти, здоров`я та виховання дитини займається батько.

Зазначено, що у разі підтвердження факту того, що позивач самостійно виховує та здійснює догляд за неповнолітнім сином без будь-якої сторонньої допомоги та участі матері, він зможе отримати право на відстрочку від призову під час мобілізації та матиме право на виїзд за кордон, внаслідок чого зможе забезпечити безпеку своєї неповнолітньої дитини, її належне виховання та навчання за кордоном.

Просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт того, що ОСОБА_2 самостійно виховує, утримує та здійснює догляд за неповнолітньою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без сторонньої допомоги та участі матері ОСОБА_5 .

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2025 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що позивач з позовом до матері дитини про стягнення аліментів до суду не звертався. Спорів між батьками не існує, виховує, доглядає та утримує дитину батько. У відповідача є інша сім`я. Позивач звертався до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2024 року відмолено у відкритті провадження через наявність спору між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків виховання та утримання дитини. Встановлення такого факту необхідно позивачу для того, щоб його не мобілізували та у нього була можливість виїхати за кордон з дитиною.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, з якої вбачається, що вона визнає заявлені вимоги та не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу у її відсутність (а.с. 74).

Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У матеріалах справи міститься заява представника ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якої вбачається, що він просить розглядати справу у відсутність представника центру (а.с. 77-78).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_4 (а.с. 7).

Сторона позивача зазначає про те, що дитина народилась не в шлюбі.

З позову вбачається, що з народження дитина проживає з батьком, який повністю його утримує. Мати дитини ОСОБА_5 має іншу сім`ю.

20 лютого 2021 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 9).

З позову вбачається, що у разі підтвердження факту того, що позивач самостійно виховує та здійснює догляд за неповнолітнім сином без будь-якої сторонньої допомоги та участі матері, він зможе отримати право на відстрочку від призову під час мобілізації та матиме право на виїзд за кордон, внаслідок чого зможе забезпечити безпеку своєї неповнолітньої дитини, її належне виховання та навчання за кордоном.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утримані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

На підтвердження факту самостійного виховання та утримання дитини позивач посилається на письмові докази, зокрема, на копію медичної картки дитини (а.с. 13-19), акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 10 вересня 2024 року (а.с. 20-21), акт депутата Бучанської міської ради про встановлення факту проживання від 13 серпня 2024 року (а.с. 22).

Суд, оцінюючи вказані докази, критично до них ставиться, оскільки вони не підтверджують факт самостійного виховання, утримання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною батьком без сторонньої допомоги.

Сторона позивача стверджує, що наявність у нього оригіналу медичної карти дитини свідчить про те, що до лікаря дитину водить лише батько.

Разом з тим, надана позивачем копія медичної картки не містить інформації щодо того, хто саме водить дитину до лікарів та не підтверджує факт утримання позивачем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З наданої копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 10 вересня 2024 року вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_8 (бабуся), ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_4 (дитина). Встановлено, що зі слів неповнолітнього мати ОСОБА_3 не проживає з ним понад 6 років, у неї інша сім`я. Проте, вони спілкуються телефоном, 1-2 рази на місяць зустрічаються. Мати іноді дає гроші, приблизно 1500 гривень на кишенькові витрати, інколи купує одяг (а.с. 20-21).

Разом з тим, вказаний акт встановлює факт проживання дитини з батьком та бабусею, проте не підтверджує факт самостійного виховання, утримання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною батьком без сторонньої допомоги.

Відповідно до акту депутата Бучанської міської ради про встановлення факту проживання від 13 серпня 2024 року встановлено, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним не зареєстрований, але проживає його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22).

Вбачається, що зазначений акт також підтверджує лише факт спільного проживання позивача з сином. Проте, цей доказ не свідчить про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на одноосібному утриманні та вихованні позивача без допомоги матері дитини.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме не надано будь-яких документів, що підтверджують факт самостійного виховання, утримання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною позивачем без сторонньої допомоги.

З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради (Київська обл., м. Буча, вул. Інститутська, 22), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ) про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 21 серпня 2025 року.

Суддя: