МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

15 серпня 2025 року Справа №370/2418/25

Суддя Макарівського районного суду Київської області Білоцька Л.В., розглянувши заяву

ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Макарівська селищна рада, Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про встановлення факту проживання в зоні посиленого радіологічного контролю,

в с т а н о в и в :

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.

У заяві вказує, що в період з 14.12.1974 р. по теперішній час проживає на території Макарівської селищної ради Київської області. З 14.12.1974 р. по 31.10.2023 р. вона була зареєстрована та постійно проживала в будинку АДРЕСА_1 , а з 23.10.2023 р. по теперішній час в будинку АДРЕСА_2 .

Оскільки вона постійно проживала на території зони посиленого радіологічного контролю, тому належить до числа потерпілих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Також вона має відповідне посвідчення. Разом з тим, немає будь-яких даних, які б свідчили про визнання недійсним або скасування виданого їй посвідчення потерпілої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії за №117 від 14.05.2024 року виявлені у неї захворювання, а саме, злоякісні утворення правої молочної залози, Т2N0М0, ст.2А кл. гр. III пов`язані з впливом аварії на ЧАЕС.

19.07.2024 р. їй встановлено статус особи з інвалідністю другої групи, довічно, захворювання пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Отже, оскільки вона є особою з інвалідністю другою групи, її захворювання пов`язане з впливом наслідків аварії на ЧАЕС, тому відповідно до положень ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в 2024 році звернулася до Департаменту соціального захисту Київської області з заявою щодо визначення їй статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Проте, у визначенні їй статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 було відмовлено, у зв`язку з сумнівністю її проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4-х років в період з 26.04.1986 по 01.01.1993 року.

При цьому будь-якого письмового рішення або повідомлення про відмову у визначенні їй відповідного статусу надіслано або надано не було. У зв`язку з чим нею було направлено заяву до Київської обласної державної адміністрації, відповідь на який буде надано до суду при надходженні.

Вважає, що факту її проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4-х років у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 року, а саме в селищі Макарів Київської області підтверджується доданими до заяви доказами. Крім того, такий факт проживання її на території зони посиленого радіологічного контролю буде підтверджено показами свідків, які будуть допитуватися в ході розгляду справи.

Отже, оскільки період її проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4-х років у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 року викликає сумнів, тому вона вимушена для підтвердження цього факту звернутися до суду.

Встановлення вказаного факту необхідно заявниці для визначення їй статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

Отже, виходячи із вище викладеного, оскільки іншого способу підтвердження факту проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, крім звернення до суду з позовом немає, тому заявниця просила суд: встановити факт її ( ОСОБА_1 ) постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4-х років в період з 26.04.1986 по 01.01.1993 року, а саме в будинку АДРЕСА_1 , яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанови Верховної Ради Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», належало до зони посиленого радіологічного контролю.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення факту проживання особи в зоні посиленого радіологічного контролю, до переліку, який міститься в ч. 2 ст. 293 ЦПК України, не віднесено.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Статтею 9 Закону № 796-XII встановлено, що особами,, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Відповідно до статті 11 цього Закону, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

Статтею 14 Закону № 796-XII передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, категорія 4.

При цьому, згідно вказаної статті для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

1) особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) зазначено, що аналіз правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08 листопада 2019 у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 у справі № 370/2598/16-ц».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18) зазначено, що «вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідного органу в установленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до суду».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18) за заявою про встановлення факту проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, зроблено висновок про те, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги.

Отже, законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявниця. Тому заявниця має можливість одержати документ, що засвідчує цей факт, звернувшись до вищевказаних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

При цьому, не надання письмової відповіді/відмови заявниці на її заяву не свідчить про її право на звернення до суду із заявою про встановлення такого факту.

Крім того, рішення відповідного органу може бути оскаржено у судовому порядку.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Відмова у відкритті провадження позасудовим порядком, у контексті цивільного або адміністративного судочинства, означає, що суд відмовляє у розгляді справи, оскільки вона не підлягає вирішенню в судовому порядку, або існують інші підстави, передбачені законом, для відмови у відкритті провадження. Це відбувається на стадії, коли суд перевіряє заяву на відповідність вимогам законодавства та можливість розгляду справи у суді.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

З аналізу вказаних вище норм права слід зробити висновок про те, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 186, 260-261, 293, 294, 315, 353 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Макарівська селищна рада, Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про встановлення факту проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України.

Суддя Л.В. Білоцька