ЄУН № 201/9719/25
Провадження № 2/201/4479/2025
УХВАЛА

про передачу справи на розгляд іншого суду

12 серпня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі судді Покопцевої Д.О., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2025р. до Соборного районного суду міста Дніпра через підсистему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача адвоката Переверзева І.В. (діє на підставі ордеру від 19.06.2025р.), датована 05.08.2025р., в якій позивач просить зобов`язати АТ «Ощадбанк» усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні грошовими коштами ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2025р. для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Покопцеву Д.О.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Параграфом 3 глави 2 ЦПК України визначено територіальну юрисдикцію (підсудність) та регламентовано правила подання позову до суду у відповідності до підсудності.

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи. Цивільно-процесуальний кодекс виділяє декілька видів територіальної підсудності: загальна (залежно від місця проживання фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи), альтернативна (за вибором позивача), виключна (залежно від характеру спірного правовідношення), за зв`язком справ.

За загальним правилом, визначеним ст. 27 ЦПК України, позови до юридичної особи пред`являються в суд за їх місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, положення ст. 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцем знаходження відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативну можливість для позивача обрати один із двох чи більше компетентних судів.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 28 ЦПК України, позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 37 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» за №3 від 01.03.2013 року, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Зі змісту заявлених вимог вбачається, що спір виник у зв`язку з діями відповідача, пов`язаними із блокування банківського рахунку позивача.

Позивач у позовній заяві наголошує на тому, що переданий на вирішення суду спір пов`язаний із захистом прав споживачів та виник з діяльності філії, а тому підлягає розгляду у порядку ч. 7 ст. 28 ЦПК України за правилами альтернативної підсудності.

У ч.2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець- це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані правовідносини за участю споживача.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про захист прав споживачів» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 у розумінні частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» є споживачем банківських послуг, а відповідач їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Відповідно до частини 5 статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Звертаючись до суду з відповідним позовом представником позивача адвокатом Переверзевим І.В. було визначено відповідачем Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Так, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом (код ЄДРПОУ) № 00032129 значиться Акціонерне товариство Державний ощадний банк України, місцезнаходженням є: м. Київ вул. Госпітальна, 12-г.

У графі відокремлені підрозділи юридичної особи міститься інформація щодо Філії-Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (код ЄДРПОУ ВП 09305480).

Банк зобов`язаний здійснювати ідентифікацію, верифікацію Клієнта на підставі п. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Відповідно до частини другої 2 статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу, а згідно з частиною першою статті 15 вказаного закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі , якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.

А тому в силу закону блокування рахунків позивача може бути здійснено лише Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України» як суб`єктом первинного фінансового моніторингу, а не його регіональною філією.

Позаяк блокування рахунків позивача здійснено цим банком як суб`єктом первинного фінансового моніторингу, а не його регіональною філією, тому місцем заподіяння шкоди не можна вважати юридичну адресу Філії Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Блокуючи рахунки, банк не виконує договір, укладений між ним та позивачем, а діє на підставі Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Відтак не можна вважати спір таким, що виник з діяльності Філії Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», рівно як і не можна вважати місцезнаходження філії місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Врешті-решт і позивач у позовній заяві не зазначає жодного доказу того, що спір виник саме із діяльності цієї філії, а лише обмежується вказівкою на це, і адвокатський запит з метою з`ясування питань блокування рахунку направляв на електронну адресу АТ «Ощадбанк», а не поштою у філію Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», і відповідь отримана саме від банку, а не від його філії.

А відтак до даних правовідносин не може бути застосовано правило альтернативної підсудності, передбаченої ч.7 ст.28 ЦПК України.

Позов про захист прав споживачів також може пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача. Згідно копії наданого суду паспорта позивача, його зареєстроване місце проживання є АДРЕСА_1 , поза межами територіальної підсудності Соборного районного суду міста Дніпра.

У позовній заяві позивач вказує свою адресу як АДРЕСА_2 , але не зазначає доказів того, що це є його зареєстроване місце проживання або перебування. Втім, і ця адреса, хоча і не підтверджена матеріалами позовної заяви, розташована поза межами територіальної підсудності Соборного районного суду міста Дніпра

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене, дослідивши і оцінивши юридичну природу спірних правовідносин, з метою дотримання правил підсудності та додержання як вимог національного процесуального законодавства, так і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на «суд, встановлений законом», суд прийшов висновку про необхідність направлення даної цивільної справи за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва (вул. Володимирська, 15 м. Київ, 01601).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

При цьому ч. 3 ст. 31 ЦПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 4, 27, 30, 31, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів передати за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва (вул. Володимирська, 15 м. Київ, 01601).

Передачу справи на розгляд вказаного суду за встановленою підсудністю здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження даної ухвали, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.О. Покопцева