№ 205/5844/25
№ 2/207/1576/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року Південний районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Морозові В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 20 лютого 2015 року, шлюб зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №176. Від шлюбу сторони мають малолітнью дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя не склалося: відповідач став порушувати права на працю, на саморозвиток, не надає грошей на отримання медичної допомоги. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть.

Забрав спільну дитину -сина ОСОБА_3 і вивіз у невідомому напрямку, місце перебування невідоме.

Відповідач неоодноразово вчиняв домашнє насильство психологічного та економічного характеру. Так, постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.04.2025 року по справі №205/3429/25 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і призначено стягнення у вигляді штрафу. ОСОБА_1 вважає, що сім`я розпалась остаточно, тому просить шлюб розірвати.

В наданій суду письмовій заяві позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просить задовольнити заяву, просить розгляд справи проводити без її участі.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач визнає позовні вимоги, однак не погоджується з причинами розірвання шлюбу, які є неправдивими, заперечує проти вимог у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Позивачем не надано належних, достовірних і достатніх доказів, які б свідчили про обгрунтованість зазначених у позові причин та мотивів розірвання шлюбу. Зокрема, посилання ОСОБА_1 на нібито неодноразові факти вчинення домашнього насильства є безпідставним. Так, постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.04.2025 р. по справі № 205/3429/25 вказану ОСОБА_1 постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.04.2025 року було скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Жодних інших доказів, які б підтверджували систематичне або навіть одноразове вчинення Відповідачем домашнього насильства психологічного чи економічного характеру, Позивачем не надано. Така позиція не лише не підтверджується відповідними доказами, а й суперечить принципу добросовісності учасника судового процесу. Отже, заявлені Позивачем причини та мотиви розірвання шлюбу є надуманими, неправдивими та спрямованими на викривлення реальних обставин сімейного життя сторін справи.

Натомість слід зазначити, що ОСОБА_1 почала систематично влаштовувати сварки та конфлікти приблизно з 2021 р., коли спільно було прийнято рішення побудувати будинок.

Зокрема, 08.03.2025 р. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 376813 за вчинення домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї дитини, а саме: розбила телефон дитини, чим спричинила психологічний тиск, що завдало шкоди психологічному здоров`ю потерпілого.

За результатами розгляду даного протоколу Дніпровським апеляційним судом було визнано ОСОБА_1 винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень (копія постанови Дніпровського апеляційного суду від 29.05.2025 р. по справі № 205/4891/25 долучається, оригінал знаходиться у Новокодацькому районному суді міста Дніпра в матеріалах справи про адміністративне правопорушення № 205/4891/25).

З огляду на вказані дії ОСОБА_1 відповідач переїхав разом з ОСОБА_4 до іншого населеного пункту. Так, з березня 2025 р. разом із сином, почав проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач володіла інформацією про місце проживання відповідача з сином, проте жодних жій, спрямованих на ініціювання контакту з дитиною, матір дитини не вживала.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши докази у справі, вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за ктовим записом №176. Від шлюбу сторони мають малолітнью дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя не склалося, причиною є різні погляди на життя та ведення спільного господарства. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу стане примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач просить залишити прізвище « ОСОБА_5 ».

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки так і відповідача, а збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому позов необхідно задовольнити.

Ст.142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 20 лютого 2015 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №176 розірвати.

Залишити без змін прізвище: « ОСОБА_1 ».

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.Ю. Погребняк