Провадження № 2/761/2808/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Мальцева Д.О.

при секретарі: Губенко О.М.

представник позивача: ОСОБА_4.

представник відповідача - 2: Дьоміна Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Акціонерного товариства «ОКСІ Банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна про визнання недійсним договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Акціонерного товариства «ОКСІ Банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна про визнання недійсним договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами іпотеки, в якому просила суд:

- визнати недійсним Договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/9967/74/60169 від 04.09.2007р., укладений 24 грудня 2020 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (місцезнаходження: 01011, м.Київ, вул. Генерала Алмазова, 4а, ) та АТ «Оксі Банк» (місцезнаходження: вул. Газова, 17, м. Львів, 79019, ) Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки б/н від 04.09.2007 р., укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (місцезнаходження: 01011, м.Київ, вул. Генерала Алмазова, 4а, ) та АТ «Оксі Банк» (місцезнаходження: вул. Газова, 17, м. Львів, 79019, ) 24 грудня 2020 р., та посвідчений приватнм нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. реєстровий №1502.

- визнати недійсним Договір відступлення права вимоги за кредитним договором №014/9967/74/60169 від 04.09.2007р., укладений 24 грудня 2020 р. між АТ «Оксі Банк» (місцезнаходження: вул. Газова, 17, м. Львів, 79019, ) та ТОВ «Діджи Фінанс» (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) та Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки б/н від 04.09.2007 р., укладений між АТ «Оксі Банк» (місцезнаходження: вул. Газова, 17, м. Львів, 79019, ) та ТОВ «Діджи Фінанс» (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ), 24 грудня 2020 р. та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. реєстровий №1507.

- стягнути пропорційно з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим що, 04 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль») (надалі відповідач-2) та ОСОБА_1 (надалі - позивач) було укладено Кредитний договір №014/9967/74/60169.

Згідно п.п. 1.1 - 1.4. кредитного договору кредитор надавав позичальнику грошові коши в сумі 91 350,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% річних з кінцевим терміном повернення до 03 вересня 2027 року. Згідно з п. 2.1. кредитного договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі: купівлю квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, позивачу стало відомо що , 24 грудня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено Договір відступлення права вимоги предметом якого було відступлення Первісним кредитором Новому кредитору за плату належні йому права вимоги за кредитним договором №014/9967/74/60169 від 04.09.2007р. та Договором поруки №21777/9967/322904 від 04.09.2007 р., а також було укладено Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки предметом якого є передача Новому іпотекодержателю всі права вимоги за Договором іпотеки б/н від 04.09.2007 р., укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., реєстровий №3846, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 . Договір посвідчено 24.12.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., реєстровий №1502.

Того ж дня, 24.12.2020 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір відступлення права вимоги предметом якого було відступлення Первісним кредитором Новому кредитору за плату належні йому права вимоги за кредитним договором №014/9967/74/60169 від 04.09.2007р. та Договором поруки №21777/9967/322904 від 04.09.2007 р., а також було укладено Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки предметом якого є передача Новому іпотекодержателю всі права вимоги за Договором іпотеки б/н від 04.09.2007 р., укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., реєстровий №3846, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 . Договір посвідчено 24.12.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., реєстровий №1507

15 липня 2021 року, квартира АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки була відчужена ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Позика», на підставі ст.ст. 36,38 ЗУ «Про іпотеку», шляхом укладення договору купівлі продажу.

Позивач вважає, що під час укладення оспорюваних договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором та за іпотечними договорами від 24.12.2020 року відповідачі не дотримались вимог частини третьої статті 512 ЦК України та ЗУ «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також п. 8.4 договору про відступлення прав вимоги, укладених 24.12.2020 р., між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», а також між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс», що відповідно до статей 203, 215 ЦК України підставою для визначення правочину недійсним. Підпункт 3 пункту 1 ЗУ «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містить фактично повну заборону, на час дії закону щодо як продажу та і будь-якої передачі (без жодних виключень) заборгованості або боргу, визначеного у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Крім того, п.8.4. договорів про відступлення прав вимоги, укладених 24.12.2020 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», а також між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» прямо визначає, що «права та обов`язки за Договором виконуються сторонами виключного особисто і сторони не вправі доручати/передавати виконання своїх зобов`язань за Договором або відсупати права за ним третім особам без письмово згоди другої Сторони.».

Таким чином, у зв`язку з неправомірними діями відповідачів, позивач фактично позбавлена нерухомого майна, яка є її власністю, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду із вказаним позовом.

30.08.2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Макаренко І.О.

На підставі розпорядження № 01-08-218 від 24.02.2025 року щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 761/31843/24 за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О., протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О.

25.02.2025 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків.

10.03.2025 на адресу суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

12.03.2025 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами позовного провадження в загальному порядку.

19.03.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї.

16.04.2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

03.07.2025 року на адресу суду від представника відповідача-1 надійшли додаткові пояснення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача - 2 Дьоміна Н.Ю у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Судом вживалися заходи щодо повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 04 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк») (надалі - Відповідач 2) та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/9967/74/60169.

Згідно п.п. 1.1-1.4. кредитного договору кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 91 350,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних з кінцевим терміном повернення до 03 вересня 2027 року.

Згідно п. 2.1. кредитного договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі: купівлю квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

П. 5.1. кредитного договору встановлюється обов`язок позичальника щомісячно до дати, встановленої у графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахунком, у розмірі виплат, встановлених у графіку.

Таким чином, в кредитному договорі сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки щомісячного виконання зобов`язань по сплаті кредиту позичальником.

Згідно п. 6.5. кредитного договору банк мав право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих проценті за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим договором. У випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за договором, в т.ч. у випадку невиконання позичальником зобов`язань з дострокового погашення заборгованості відповідно до умов договору, кредитор має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника власним вибором звернути стягнення на предмет іпотеки будь- яким способом, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, або одержати відшкодування з майна позичальника.

Одночасно з укладенням кредитного договору, з метою забезпечення виконання позичальником прийнятих на себе зобов`язань між позивачем та відповідачем 2 було укладено Договір іпотеки б/н від 04/09/2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., реєстровий № 3846, предметом якого стала однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 32,2 кв.м.

В січні 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до позивача та поручителя - ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з порушенням позичальником графіку погашення кредиту.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року позов кредитора було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 1 063 422,55 грн., з яких: заборгованість за кредитом 93 771,78 доларів США; заборгованість за відсотками - 17 328,79 доларів США; пеня - 2 293,01 доларів США; пеня за прострочення відсотків - 19 972,68 доларів США.

24 грудня 2020 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) та АТ «Оксі Банк» (новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги предметом якого було відступлення Первісним кредитором Новому кредитору за плату належні йому права вимоги за кредитним договором № 014/9967/74/60169 від 04/09/2007 р. та договором поруки №21777/9967/322904 від 04/09/2007 р. При цьому, відповідно до договору відступлення права вимоги (розділ 1) під «правом вимоги» розуміється право грошової вимоги Первісного кредитора до Боржника за Кредитним договором щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, неустойок та інших платежів, визначених кредитним договором. Розрахунок заборгованості станом на дату укладення Договору міститься в додатку 1 до Договору і становить: 1) заборгованість за кредитом - 61040,41 дол.США, що еквівалентно 1 736 910,97 грн.; 2) заборгованість по процентах - 298,59 дол.США, що еквівалентно 8 496,41 грн.; 3) прострочена заборгованість за кредитом - 32 365,24 дол.США, що еквівалентно 920 956,14 грн.; 4) прострочена заборгованість по процентах - 130 037,24 дол.США, що еквівалентно 3 700 222,67 грн.; 5) пеня - 1 396 494,64 грн. Загалом - 223 741,48 дол.США та 1 396 494,64 грн. Згідно п. 3.1. вартість Прав вимоги за зазначеним вище договором становить 300 000,00 грн., без ПДВ, які мають бути сплачені Новим кредитором на рахунок Первісного кредитора в дату укладення Договору відступлення права вимоги.

24.12.2020 р. між між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) та АТ «Оксі Банк» (новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки предметом якого є передача Новому іпотекодержателю (Новому кредитору) всіх прав вимоги за Договором іпотеки б/н від 04/09/2007 р., укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., реєстровий № 3846, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 . Договір посвідчено 24/12/2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., реєстровий № 1502.

В ту саму дату - 24/12/2020 р., між АТ «Оксі Банк» (Первісний кредитор) та ТОВ «Діджи Фінанс» (Новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги предметом якого було відступлення Первісним кредитором Новому кредитору за плату належні йому права вимоги за кредитним договором № 014/9967/74/60169 від 04/09/2007 р. та договором поруки №21777/9967/322904 від 04/09/2007 р. При цьому, відповідно до договору відступлення права вимоги (розділ 1) під «правом вимоги» розуміється право грошової вимоги Первісного кредитора до Боржника за Кредитним договором щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, неустойок та інших платежів, визначених кредитним договором. Розрахунок заборгованості станом на дату укладення Договору міститься в додатку 1 до Договору і становить: 1) заборгованість за кредитом - 61040,41 дол.США, що еквівалентно 1 736 910,97 грн.; 2) заборгованість по процентах - 298,59 дол.США, що еквівалентно 8 496,41 грн.; 3) прострочена заборгованість за кредитом - 32 365,24 дол.США, що еквівалентно 920 956,14 грн.; 4) прострочена заборгованість по процентах - 130 037,24 дол.США, що еквівалентно 3 700 222,67 грн.; 5) пеня - 1 396 494,64 грн. Загалом - 223 741,48 дол.США та 1 396 494,64 грн. Згідно п. 3.1. вартість Прав вимоги за зазначеним вище договором становить 302 000,00 грн., без ПДВ, які мають бути сплачені Новим кредитором на рахунок Первісного кредитора в дату укладення Договору відступлення права вимоги.

24.12.2020 р. між між АТ «Оксі Банк» (Первісний кредитор) та ТОВ «Діджи Фінанс» (Новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки предметом якого є передача Новому іпотекодержателю (Новому кредитору) всіх прав вимоги за Договором іпотеки б/н від 04/09/2007 р., укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., реєстровий № 3846, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 . Договір посвідчено 24/1/2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., реєстровий № 1507.

Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (державну реєстрацію іпотеки) за новим Іпотекодержателем - ТОВ «Діджи Фінанс» від 24 грудня 2020 р., індексний № 55934437 було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. 24 грудня 2020 р., індексний № 55934437, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, індексний № витягу 238809656 від 24/12/2020 р.

В подальшому, як позивач зазначала вище, квартира АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки була відчужена 15 липня 2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Позика», на підставі ст. ст. 36,38 Закону України «Про іпотеку», шляхом укладення договору купівлі- продажу.

Позивач вважає, що під час укладення вищевказаних договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором та за іпотечними договорами відповідачі діяли неправомірно, та вказані дії призвели до того що, позивач фактично позбавлена нерухомого майна, яка є її власністю, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду із вказаним позовом

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права -вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 8.6. Кредитного договору, Кредитором та Позичальником погоджено, що з укладанням Договору Позичальник надає згоду на те, що Кредитор має право повністю або частково передавати (відступати) свої права та зобов`язання по цьому Договору, а також за договорами, пов`язаними із забезпеченням виконання зобов`язань за цим Договором, третій особі без додаткового отримання згоди Позичальником.

Відповідно до п.9.6. Договору іпотеки, Іпотекодержатилем та Іпотекодавцем погоджено, що відстуалення прав за цим Договором здійснюється Іпотекодержатилем без необхідності отримання згоди Іпотекодавця, за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за Кредитним договором.

Таким чином, оскільки права вимоги відносяться до майна та є об`єктом права власності кредитора згідно ст. 190 ЦК України, вони можуть бути відчужуватись кредитором.

Враховуючи те що, Кредитним договором та Договором іпотеки не встановлено, що Кредитор у зобов`язанні не може бути змінений, а також те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, суд дійшов висновку що, вищевказані договори були укладені згідно до норм чинного законодавства України.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з частиною першою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено таке: «Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01 червня 2016 року у справі № 920/1771/14, від 30 листопада 2016 року у справі №910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину потрібно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце».

Отже, у справах про оспорювання договору за позовом особи, яка не є його стороною, спершу потрібно встановити, яким чином договір порушує (зачіпає) її права та законні інтереси.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» - за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочинів недійсними, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 ку у справі № 6-197цс14, з якою погодився Верховний Суд у постановах: від 14 лютого 2018 р. у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18).

При зверненні до суду з позовом про визнання недійсним правочину позивач, який не є стороною такого правочину, має довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Тягар доказування фіктивності правочину повністю покладається на позивача.

Разом з тим, позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів фіктивності Договору відступлення права вимоги за кредитним договором №014/9967/74/60169 від 04.09.2007р., укладений 24 грудня 2020 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (місцезнаходження: 01011, м.Київ, вул. Генерала Алмазова, 4а, ) та АТ «Оксі Банк» (місцезнаходження: вул. Газова, 17, м. Львів, 79019, ) Договіру відступлення права вимоги за договором іпотеки б/н від 04.09.2007 р., укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (місцезнаходження: 01011, м.Київ, вул. Генерала Алмазова, 4а, ) та АТ «Оксі Банк» (місцезнаходження: вул. Газова, 17, м. Львів, 79019, ) 24 грудня 2020 р., та посвідчений приватнм нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. реєстровий №1502., Договір відступлення права вимоги за кредитним договором №014/9967/74/60169 від 04.09.2007р., укладений 24 грудня 2020 р. між АТ «Оксі Банк» (місцезнаходження: вул. Газова, 17, м. Львів, 79019, ) та ТОВ «Діджи Фінанс» (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) та Договіру відступлення права вимоги за договором іпотеки б/н від 04.09.2007 р., укладений між АТ «Оксі Банк» (місцезнаходження: вул. Газова, 17, м. Львів, 79019, ) та ТОВ «Діджи Фінанс» (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ), 24 грудня 2020 р. та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. реєстровий №1507.

Також, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до підпункту 1 пункту 1 Закону України « Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку;

Враховуючи вище викладене, на думку позивача, нерухоме майно, яке належало їй, а саме квартира АДРЕСА_2 , повністю відповідає критеріям визначеним Законом України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Разом з тим, щодо вказаних тверджень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так на спірні правовідносини з позивачем не розповсюджується положення Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки згідно наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що ОСОБА_3 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Також, згідно з даними отриманими від Відділу реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та інформацією з Реєстру територіальної громади м.Києва за адресою: АДРЕСА_1 відсутня реєстрація осіб.

Таким чином, на момент відступлення права вимоги позивач ОСОБА_1 не була зареєстрована та не використовувала як місце постійного проживання квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою про надання інформації Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.12.2019 року за вих. №108-16873, копією витягу з паспорта позивача, Кредитного договору та Договору іпотеки, що долучені до матеріалів позовної заяви, а тому кредит не підпадає під дію Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

За таких обставин, твердження позивача про те, що оспорювані договори були укладені з порушенням норм чинного законодавства, не знайшли свого підтвердження наявними у матеріалах справи доказами, а відтак, відсутні підстави і для визнання вказаних договорів недійсними.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз`яснень, які містяться предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх безпідставності та необґрунтованості.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Акціонерного товариства «ОКСІ Банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна про визнання недійсним договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами іпотеки.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 11.08.2025 року

Суддя