Справа № 203/479/25
Провадження № 2/0203/889/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Іваницької І.В.,

за участю секретаря судового засідання Кочевської В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті за теплопостачання, інфляційних витрат та трьох відсотків річних,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за поставлену теплову енергію, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.04.2025, просить стягнути борг у сумі 22 653,76 грн, інфляційні втрати в сумі 3 954,77 грн, 3% річних у сумі 1 414,66 грн, судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 3 028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом опалювального сезону з грудня 2018 року по 2021 рік надавалась теплова енергія за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрованим користувачем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка, на підставі відкритого особистого рахунку № НОМЕР_1 , повинна була сплачувати за надані послуги щомісячно, однак оплата за ці послуги не здійснювалася належним чином, внаслідок чого за період з 01.12.2018 по 01.10.2023 утворилась заборгованість в сумі 22 653,76 грн. Даний борг було реструктуризовано шляхом укладення з відповідачкою договору про реструктуризацію заборгованості за послугу з постачання теплової енергії №128/2023р./Ц.О.А. від 16.10.2023 строком на 12 місяців (згідно графіку здійснення платежів). Посилаючись на те, що відповідачка умови договору про реструктуризацію заборгованості не виконала, жодної оплати розстроченого боргу не здійснила, позивач просив стягнути з неї заборгованість в сумі 22 653,76 грн, а також у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 3 954,77 грн, 3% річних у сумі 1 414,66 грн, нараховані за загальний період з 01.01.2019 по 23.02.2022.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, який визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

07.05.2025 від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Поданий відзив на позовну заяву обґрунтований наступним:

-з роздруківки з особистого рахунку вбачається, що останні нарахування за теплову енергію були з листопада 2020 року по квітень 2021 року, тоді як позивачем заявлено, що заборгованість утворилася за період з 01.12.2018 по 01.10.2023;

-послуги з теплопостачання були неналежної якості, тому відповідачкою допускалися несплати нарахувань;

-відповідачку обманним шляхом примусили підписати договір про реструктуризацію боргу, водночас борг нею не визнається, тому оплати не здійснювалися;

-нарахований борг утворився в певні періоди часу і для кожного помісячного нарахування існує свій строк позовної давності, який сплив; наявні підстави для застосування позовної давності.

05.06.2025 від Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач, зокрема, зазначив, що відповідачкою підписанням договору про реструктуризацію заборгованості від 16.10.2023 були вчинені дії, що свідчать про визнання боргу; з урахуванням впровадженого на території України карантину та воєнного стану строк позовної давності не пропущений.

У судовому засіданні 17.07.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні 17.07.2025 проти задоволення позовних вимог заперечили, просили у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 17.07.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, проголошення якого призначено у судовому засіданні на 29.07.2025.

У судове засідання 29.07.2025 учасники справи не з?явилися, причин неявки не повідомили, у зв?язку з чим фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та відповідачки, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що КП «Теплоенерго» ДМР протягом опалювального сезону з грудня 2018 року по 2021 рік надавалась теплова енергія за адресою: АДРЕСА_1 , де, відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.10.2023 за №7819 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На ім`я ОСОБА_1 було відкритого особистий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідачка щомісячні платежі за надані послуги не здійснювала, внаслідок чого за період з 01.12.2018 по 01.10.2023 утворилась заборгованість в сумі 22 653,76 грн (останні нарахування здійснені у квітні 2021 року).

16.10.2023 між сторонами було укладено договір про реструктуризацію зазначеної вище заборгованості, відповідно до умов якого відповідачка зобов`язалась погашати наявну заборгованість протягом 12 місяців у вигляді щомісячних платежів згідно наведеного в договорі графіку.

Відповідно до виписки по особистому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що заборгованість станом на 11.2024 складає 22 653,76 грн.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.п.5,6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», введеного в дію 01.05.2019, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», введеного в дію 01.05.2019, встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утриманняспільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території,якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічнихробіт,обслуговування внутрішньобудинковихсистем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільногомайна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ст.9 вказаного вище Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст.25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання недопустима.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, надані позивачем послуги своєчасно не оплачувала, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2018 по 01.10.2023 у сумі 22 653,76 грн.

Заперечення відповідачки, викладені нею у поданому відзиві на позовну заяву, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи: договір про реструктуризацію заборгованості підписаний відповідачкою, проти чого вона не заперечує, недійсним у встановленому законом порядку не визнаний; докази на спростування факту надання послуг з теплопостачання суду не надані, як і контррозрахунок заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належить, зокрема, часткова сплата боржником, або з його згоди іншою особою, основного боргу та/або сум санкцій.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2018 року у справі № 663/2070/15-ц, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня, після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Враховуючи, що відповідачкою були вчинені дії, що свідчать про визнання боргу підписаний договір про реструктуризацію заборгованості від 16.10.2023, та з цього часу до дати звернення з позовом не минув трирічний строк позовної давності, суд доходить висновку, що заява про застосування позовної давності, зроблена відповідачкою, є безпідставною.

У частині заявлених позивачем вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% відсотків річних суд зазначає наступне.

З наданого позивачем до позову розрахунку інфляційних витрат та 3% відсотків річних вбачається, що вони нараховані за період з 01.01.2019 по 23.02.2022, виходячи із сум заборгованості за кожен місяць, в якому вона утворювалась.

Поряд з цим, враховуючи, що 16.10.2023 між сторонами було укладено договір про реструктуризацію заборгованості, відповідного до якого було змінено строки виконання грошового зобов`язання (боргу в сумі 22 653,76 грн) шляхом здійснення щомісячних платежів не пізніше 20 числа місяця, слідуючого за розрахунковим, починаючи з жовтня 2023 року по вересень 2024 року, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат за заявлений період.

З огляду на викладене, позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими в частині стягнення боргу в сумі 22 653,76 грн.

В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог (80, 84 % від ціни позову), а тому слід стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 2 447, 84 грн.

Керуючись ст.ст.13,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, ст.ст.1, 5, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, ст. ст. 509, 526, 610, 612, 625 ЦК України, ст.19 Закону України «Про теплопостачання», ст. ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-81, 141, 211, 223,247, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті за теплопостачання, інфляційних витрат та трьох відсотків річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (49000, м.Дніпро, пр.Слобожанський, 29, офіс 504, ) заборгованість по сплаті за спожиту теплову енергію в сумі 22 653,76 грн (двадцять дві тисячі шістсот п?ятдесят три грн 76 коп.) судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 2 447, 84 грн (дві тисячі чотириста сорок сім грн 84 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці повне рішення складено 18.08.2025.

Суддя І.В. Іваницька