Справа № 643/9274/25
Провадження № 2-о/643/343/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2025 року Салтівський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді -Майстренко О.М., за участю секретаря - Полчанінової А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: приватний нотаріус Харківського міського нотарфального округу Малахова Галина Іванівна про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , з 2014 року і до часу смерті останньої, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі спадкодавцем - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яка складається з квартири АДРЕСА_2 , починаючи з 2014р. і до часу смерті останньої, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 посилається на те, що в 2013 році познайомився з ОСОБА_2 . Вони часто зустрічалися у спільних знайомих, згодом сподобались один одному та в них почалися стосунки. В 2014 році він переїхав до неї і вони почали проживати разом, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу біля 10 років. Останні 8 років вони проживали у цивільному шлюбі за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, загальний бюджет, були родиною. Сусіди по будинку сприймали його, як чоловіка ОСОБА_2 . Напочатку липня 2024р. вони разом з ОСОБА_2 виїхали до м. Золочів Чугуївського району Харківської області, де розташований належний йому дачний будинок. Повернулись до міста Харкова 22 липня 2024 року та ОСОБА_2 пішла на роботу. Працювала вона у КНП "Міська клінічна лікарня №30" ХМР. Наступного дня вона взяла відгули, у зв`язку з тим, що погано себе почувала. 23, 24 та 25 липня вона була вдома та постійно лежала у ліжку, погано їла, навіть не розмовляла. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 померла. Він викликав «Швидку допомогу» та поліцію. В 23-30, поводячись зухвало, по хамські, працівники поліції виштовхали його з приміщення квартири з двома котами після початку комендантської години, не віддали документів і йому прийшлось ночувати у під`їзді. В квартирі в нього залишилися документи, гроші, особисті речі, майно, придбане сумісно з ОСОБА_2 за час спільного проживання. Поховали ОСОБА_2 працівники лікарні, де вона працювала, за зібрані кошти. Він не мав можливості допомогти матеріально, оскільки його збереження та документи залишились в квартирі АДРЕСА_2 , до якої він не має доступу, оскільки працівники поліції забрали ключі від квартири.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 природньою смертю, через тривалу хворобу. Квартира, в якій вони разом проживали та вели спільне господарство належала померлій. Інших спадкоємців окрім нього у померлої ОСОБА_2 немає.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, в тому числі квартира АДРЕСА_2 , в якій вони проживали до моменту смерті жінки. У встановлений законом України строк він звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Малахової Г.І. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак, постановою від 27.02.2025 року йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю родинного зв`язку та відсутністю доказів про підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Встановлення факту сумісного проживання його ОСОБА_1 з цивільною дружиною ОСОБА_2 необхідно для належного оформлення спадкових справ, оскільки він є єдиним спадкоємцем четвертої черги після померлої. Інших спадкоємців у ОСОБА_2 не має. Батьки померли, братів, сестер немає, сім`ї та дітей в неї не було.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, свої писмьові пояснення по справі, просив заяву задовольнити у повному обсязі.

Зацікавлена особа: приватний нотаріус ХМНО Малахова Г.І. в судове засідання не з`явилась, надала заяву від 25.07.2025, в якій підтримала вимоги заяви та не заперечувала проти її задоволення. Просила розгляд справи проводити без її особистої участі, за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, дослідив писмові пояснення свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вважає заяву обгрунтованою, а тому задовольняє її з наступних підстав.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в 2013 році познайомився з ОСОБА_2 . Вони часто зустрічалися у наших спільних знайомих, згодом сподобались один одному та в них почалися стосунки.

В 2014 році ОСОБА_1 переїхав до ОСОБА_2 і вони почали проживати разом, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу біля 10 років. Останні 8 років вони проживали у цивільному шлюбі за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, загальний бюджет, були родиною. Сусіди по будинку сприймали ОСОБА_1 , як чоловіка ОСОБА_2 .

Напочатку липня 2024р. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 виїхали до м. Золочів Чугуївського району Харківської області, де розташований належний йому дачний будинок. Повернулись до міста Харкова 22 липня 2024 року та ОСОБА_2 пішла на роботу. Працювала вона у КНП "Міська клінічна лікарня №30" ХМР.

Як зазначив заявник, наступного дня ОСОБА_2 взяла відгули, у зв`язку з тим, що погано себе почувала. 23, 24 та 25 липня вона була вдома та постійно лежала у ліжку, погано їла, навіть не розмовляла.

26 липня 2024р. ОСОБА_1 прийшов додому з роботи біля 13-00 год. ОСОБА_2 спала та він не став її турбувати.

Не турбував ОСОБА_1 . ОСОБА_2 ще декілька годин. Біля 16-00 коли ОСОБА_1 запідозрив, що ОСОБА_2 довго спить, зайшов у кімнату та побачив, що в неї з рота пішла піна та вона не дихає. Він налякався та визвав Швидку. Коли приїхала швидка, лікарі констатували смерть ОСОБА_2 та повідомили в поліцію. Біля 22-00 години приїхали працівники поліції, розмовляли зі заявником в грубій формі, перерили все в квартирі, щось забирали.

В 23-30, поводячись зухвало, по хамські, працівники поліції виштовхали ОСОБА_1 з приміщення квартири з двома котами після початку комендантської години, не віддали документів і йому прийшлось ночувати у під`їзді.

В квартирі в заявника залишилися документи, гроші, особисті речі, майно, придбане сумісно з ОСОБА_2 за час спільного проживання.

Поховали ОСОБА_2 працівники лікарні, де вона працювала, за зібрані кошти.

ОСОБА_1 не мав можливості допомогти матеріально, оскільки його збереження та документи залишились в квартирі АДРЕСА_2 , до якої він не має доступу, оскільки працівники поліції забрали ключі від квартири та йому не віддали.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 природною смертю, через тривалу хворобу. Квартира, в якій вони разом проживали та вели спільне господарство та бюджет, належала померлій. Інших спадкоємців окрім нього у померлої ОСОБА_2 немає.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, в тому числі у вигляді квартири, в якій вони проживали до моменту смерті жінки, а саме: кв. АДРЕСА_2 .

У встановлений законом України строк ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Малахової Г.І. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою від 27.02.2025 року йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю родинного зв`язку та відсутністю доказів про підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Встановлення факту сумісного проживання ОСОБА_1 з цивільною дружиною ОСОБА_2 необхідно заявнику для належного оформлення спадкових справ, оскільки він є єдиним спадкоємцем четвертої черги після померлої. Інших спадкоємців у ОСОБА_2 не має. Батьки померли, братів, сестер немає, сім`ї та дітей в неї не було. У зв`язку з чим він вимушений звернутися з даною заявою до суду.

Відповідно до п. 5 ч.2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1. ст.316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя ( ч. 2ст. 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому уст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Відповідно до ч.1. ст.316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Нормами ст.ст.1216-1218 ЦК України, встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до п. 1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За змістом ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадщину за законом почергово отримують особи, які вказані в ст.1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України встановлено, в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи те, що до складу спадщини входить нерухоме майно, виконуючи свій обов`язок визначений ст. 1297 ЦК України, відповідно до якої, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як роз`яснив Конституційний Суд України в п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 в справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", окрім членів сімей взагалі (чоловік або дружина, прямі родичі по низхідній і висхідній лініях - діти і батьки), до членів сімей також відносяться особи, які перебувають на утриманні або проживають із суб`єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем з 2014р. та по день смерті ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 підтвердили сусіди по квартирі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які проживають в будинку АДРЕСА_3 та надали письмові пояснення свідка, які долучено до матеріалів справи

Згідно з положеннями ст.ст.1268-1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Відповідно до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 4.4 факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31березня 1995року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом абзацу першого п. 23 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, в такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення (п.1 Постанови ВСУ N 5 від 31.03.95).

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Особи, які спільно проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років відносяться законом до четвертої черги спадкоємців.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

Відповідно до вимог ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця і залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і остаточно дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації, отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасного, повного, безумовного прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного (позиція Верховного суду у справі № 355/832/17 від 10.04.2020).

Таким чином, враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд вважає, що в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст.ст. 2, 12, 247, 258, 259, 263-268, 280, 281, 293 ЦПК України, та ст.ст. 15,16, 29, 257, 315, 316, 328, 392, 1221, 1223, 1258, 1259, 1261, 1262, 1264, 1268, 1269 ЦК України, ст..ст. 13, 41, 47 Конституції України, суд,-

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 02.02.1998 р. Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , з 2014 року і до часу смерті останньої, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 02.02.1998 р. Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , зі спадкодавцем громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2014р. і до часу смерті останньої, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а особою, що приймала участь у справі, але не була присутньою під час проголошення рішення в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Майстренко О.М.