Провадження №2/512/271/25
"18" серпня 2025 р. с-ще Саврань
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Брюховецького О.Ю.,

за участю секретаря - Тімановського А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження справу за цивільним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш ту гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за довіреністю Пархомчук С.В. в інтересах ТОВ «ФК Кеш ту гоу», за допомогою системи Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просить суд стягнути з останньої - заборгованість за кредитним договором.

Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 10.02.2020 між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №111825 про надання фінансового кредиту, який укладений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Сума виданого кредиту становить 2000,00 грн., строк кредиту 30 днів. Стандартна процентна ставка - 2% в день або 730% річних. Відповідачка умови договору не виконує та згідно виписки за кредитним договором станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості становить 8760,00 грн., з яких 2000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6760,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами.

Крім того, представник позивача вказав, що 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш ту гоу» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК Кеш ту гоу» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Враховуючи, що відповідачка умови договору не виконує, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Разом з позовом до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 16.05.2025 вказаний позов залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.44-45).

23.05.2025 через систему Електронний суд надійшла заява представника позивача про усунення недоліків (а..46-50).

Разом з цим, представник надав суду клопотання про витребування доказів, а саме витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 карткових рахунків у банку та виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 (а.с.57-58).

Ухвалою суду від 05.06.2025 клопотання представника позивача задоволено; справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи на 28.07.2025; роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву (а.с.65-66).

Крім того, 16.06.2025 до суду надійшло клопотання про долучення доказів, а саме позовної заяви в новій редакції (а.с.68-69).

Так, з нової редакції позовної заяви вбачається, що представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №111825 від 10.02.2020 в сумі 10440,00 грн., яка складається з 2000,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 8440,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами (а.с.75-78).

Крім того, представник позивача надав заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи.

Так, представник позивача просить стягнути з відповідачки витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. (а.с.81-83).

Матеріали справи містять заяву представника відповідачки - адвоката Брадарської Н.В. про вступ у справу, на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія ВН №1372603 (а.с.90).

Крім того, представник відповідачки надала суду копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ОД №0051123 (а.с.95).

25.07.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідачки про відкладення судового засідання на іншу дату (а.с.93).

Через систему Електронний суд 12.08.2025 надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву (а.с.96-97).

У відзиві представник відповідачки вказала, що позивачем не надано виписки з банківського рахунку, яка б підтверджувала фактичне перерахування коштів саме на картковий рахунок відповідача. Крім того, на думку представника відповідачки позивачем не додано належних доказів, що SIM-карта, на яку надсилався код, належала відповідачці на момент укладення договору, також відсутні технічні логи входу до особистого кабінету саме з пристрою відповідача, не надано жодних скріншотів, протоколів або підтверджень дій відповідача в інформаційній системі кредитодавця.

Разом з тим, представник відповідача вказує на те, що наданий представником позивача розрахунок не містить чітких періодів нарахувань відсотків, формул та арифметичних дій, пояснення складових сум з посиланням на документи, не надав підписаного паспорту споживчого кредиту та підтвердження що відповідачці була надана інформація про реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту.

Крім того, представник відповідача стверджує, що матеріали справи не містять повідомлення боржника про відступлення права вимоги.

Враховуючи викладене представник відповідачки просить відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі (а.с.96-98).

Слухання справи відкладено на 18.08.2025.

Представник позивача у судове засідання не з`явився в позовній заяві зазначив про розгляд справи без йо участі (а.с.11).

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Представник відповідачки адвокат - Брадарська Н.В. в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином та своєчасно про що свідчить довідка про надіслання повідомлення до Електронного кабінету в системі ЄСІТС (а.с.98)

Відповідно до частини 5 статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

У відповідності до статті 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що 10.02.2020 між первісним кредитором ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 111825 та підписаний відповідачкою за допомого електронного ідентифікатора KL5319 (а.с.11а-12).

Згідно п.п. 1.1., 1.2. та 1.3 вказаного договору сума фінансового кредиту становить 2000,00 грн. строк дії договору - 30 днів та за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу.

Відповідно до пункту 4.3 договору вбачається, якщо клієнт не повернув кредит в строк зазначений в п.1.2 цього договору та/або в додатку до цього договору клієнт зобов`язаний за кожен день прострочення виконання умов цього договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів (а.с.11б ).

З додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №111825 від 10.02.2020 вбачається, що сума кредиту - 2000,00 грн.; строк, на який надано кредит - 30 днів; фіксована процентна ставка за день 2%; сума нарахованих процентів за користування кредитом - 1200,00 грн.; сума нарахованої пені (у разі наявності прострочення) - 5%; всього до оплати 3200,00 грн. (а.с.12).

В матеріалах справи міститься вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором від 13.01.2025 згідно якої вбачається, що на підставі договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ ФК «Кеш ту гоу». Крім того, у вказаній вимогі зазначено реквізити для сплати суми боргу за кредитним договором (а.с.14).

З довідки директора ТОВ «Займер» про ідентифікацію вбачається, про те що 10.02.2020 відправлено одноразовий ідентифікатор KL5319 на номер телефону НОМЕР_2 (а.с.17).

Матеріали справи містять договір факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 з якого вбачається, що ТОВ «Займер» відступає право вимоги ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» (а.с.23-30).

З виписки з особового рахунку за кредитним договором №111825 від 10.02.2020 вбачається, що у ОСОБА_1 існує заборгованість перед позивачем у сумі 8760,00 грн. (а.с.15).

Матеріали справи містяться платіжні доручення з яких вбачається про оплату ТОВ ФК «Кеш ту гоу» отримувачу ТОВ «Займер» за відступлення права вимоги по договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 (а.с.36,37,38).

З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 вбачається, що загальна сума заборгованості перед позивачем становить 8760,00 грн.

З матеріалів справи вбачається довідка ТОВ «Платежі онлайн» про дані транзакції, а саме номер транзакції - 28136-52828-35948; номер замовлення - А187822В107723CLY111825T659296; сума - 2000,00 грн.; дата та час - 10.02.2020 о 22 годині 08 хвилин 04 секунди; номер платіжної карти НОМЕР_1 ; емітент платіжної картки PRIVAT BANK, код авторизації - 897949; видача кредиту #111825 (а.с.39).

Крім того, в матеріалах справи міститься інформація про надсилання відповідачці поштової кореспонденції (а.с.42).

Також з матеріалів справи вбачається розрахунок заборгованості за договором №111825 від 10.02.2020 про надання коштів на умовах кредитних коштів на умовах споживчого кредиту, яка станом на 28.10.2021 становить 8760,00 грн. (а.с.52-56).

З вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором, яку надав представник позивача повторно вбачається, що заборгованість по кредитному договору перед кредитором ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» на дату відступлення прав вимоги вбачається, про заборгованість відповідачки у сумі 10440,00 грн., з яких 2000,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 8440,00 грн. - заборгованість за комісіями і відсотками (а.с.71).

З реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 10440,00грн.(а.с.79-80).

Матеріали справи містять інформацію з АТ КБ «Приватбанк» згідно якого вбачається, що станом на 10.02.2020 були відкриті рахунки: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . Крім того, з вказаної інформації вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» емітовано карту № НОМЕР_3 (IBAN НОМЕР_5 ) (а.с.99-125).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно довідки про ідентифікацію вбачається, що ОСОБА_1 акцепт договору №111825 від 10.02.2020 було підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора KL5319, який був направлений відповідачці на телефонний номер НОМЕР_2 (а.с.17).

Таким чином, суд вважає що вказаний договір між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено згідно чинного законодавства.

Крім того, матеріали справи містять договір факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 укладено між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш ту гоу» відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с.23-30).

За приписами пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Нормами частини 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини 1 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно статті 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

За змістом статті 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.

Відповідно до кредитного договору №111825 від 10.02.2020, ТОВ «Займер» надало відповідачці фінансовий кредит в розмірі 2000,00 грн строком на 30 днів, тобто з 10.02.2020 до 10.03.2020. ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до договору факторингу набуло право вимоги заборгованості.

Отже, відповідно до умов договору відповідачка мала повернути отримані в кредит кошти, сплатити проценти за користування кредитом в строк до 10.03.2020.

У постанові від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що заборгованість відповідачки за вищевказаним договором, що нарахована позивачем станом на 13.01.2025, виходить за межі строку дії договору.

Суд, маючи сумніви у правильності розрахунку, наданому позивачем, вважає за необхідне самостійно визначити дійсний розмір заборгованості відповідно до умов кредитного договору.

Оскільки за умовами договору нарахування відсотків за користування кредитом мало здійснюватися виключно в період з 10.02.2020 по 10.03.2020, виходячи із розміру кредиту 2 000,00 грн., процентної ставки 2%, строку дії договору 30 днів, заборгованість за відсотками має становити 1200,00 грн.

Разом з тим зазначене вбачається з розрахунку заборгованості, а саме: що станом на 10.03.2020 в позичальника існує заборгованість за основною сумою кредиту - 2000,00 грн. та відсотками по кредиту - 1200,00 грн. (а.с.55-на звороті).

Щодо заборгованості за тілом кредиту, яка становить 2000,00 грн., враховуючи відсутність доказів щодо їх повного чи часткового погашення відповідачем, суд приходить до висновку про порушення прав позивача з боку останнього, що полягає у неповерненні коштів за кредитним договором у цій сумі, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Так, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 94258 від 24.11.2019 підлягають задоволенню частково, тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 10.02.2020 в сумі 3200,00 грн., яка складається з: 2 000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1200,00 грн. заборгованість за процентами.

Представник відповідача стверджує, що матеріали справи не містять паспорту споживчого кредиту що тим самим підтверджується про відсутність у відповідачки інформації про реальну річну процентну ставку.

Однак суд зазначає наступне, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545 сво 20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569 св 20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573 св 20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707 св 19).

Отже, суд спростовує доводи представника відповідача щодо відсутності паспорту споживчого кредиту та про те, що відповідачці не було відомо про реальну річну процентну ставку. Оскільки, матеріали справи містять кредитний договір № 111825 укладений між первісним кредитором ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 від 10.02.2020 та підписаний відповідачкою за допомого електронного ідентифікатора KL5319 (а.с.).

Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором підлягають до часткового задоволення.

Щодо витрат на правову допомогу.

25.06.2025 до суду надійшла заява представника позивача Пархомчука С.В. про розподіл/відшкодуання/компесацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. З вказаної заяви вбачається, що представник позивача просить стягнути з відповідачки витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10500,00грн. (а.с.81-83).

Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.

Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії наступних документів: договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладеного між адвокатом Пархомчуком С.В. та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ», за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає доручення і бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором; свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії КС №8096/10 від 18.07.2019р. на ім`я Пархомчука С.В.; довіреності від 30.12.2024р.; акт про отримання правової допомоги від 03.06.2025р.; платіжної інструкції № 3 9145 від 03.06.2025р. на суму 10500 грн. (а.с. 41, 12, 88).

Розділом 3 договору визначена ціна договору та порядок розрахунку. Так, вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Фактичні витрати адвоката пов`язані з наданням правової допомоги за цим договором (такі як, але не виключно: отримання документів, збирання доказів, надсилання документів, технічне забезпечення та інші) за умови надання документів, що підтверджують ці витрати, сплачуються клієнтом адвокату понад узгоджену суму гонорару додатково. Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат. Сторони погодили, що клієнтом буде сплачено адвокату гонорар за виконану роботу, протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом частин 4, 5 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:

- зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та Пархомчук С.В. у рамках кредитного договору №111825 від 10.02.2020 - 1 година (2000,00 грн.);

- складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики - 2,5 години (5000,00 грн.);

- інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи- 1,5 години (3000,00 грн.);

- канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500,00 грн.

Всього витрачено 5 (п`ять) годин, що становить 10000,00 грн. 00 коп.+ 500 грн. 00 коп. (канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції).

Слід зауважити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Разом з тим, суд бере до уваги, що позовні вимоги ґрунтуються на праві грошової вимоги, що виникло з правочину, укладеного у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Представник позивача участі в судових засіданнях не брав, а розгляд справи здійснено судом оперативно в судовому засіданні без учасників справи.

Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень частини 4 статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 10500,00 грн. є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат.

Таким чином, беручи до уваги обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми понесених ним витрат в розмірі 5000,00 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи та зміст процесуальних дій, вчинених представником позивача.

За таких обставин на підставі частини 2 статті 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення судового збору.

Згідно з пунктом 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, а також те, що позовна заява була подана до суду в електронному вигляді з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», з урахування частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 %.

Згідно платіжної інструкції № 36819 від 24.03.2025 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. (а.с.1).

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 884,90 грн. (3200,00 грн. х 2422,40 грн. /8760,00 грн.).

На підставі викладеного, відповідно до ст. 525, 526, 530, 546, 549, 598, 610, 625, 1046-1054 ЦК України, та керуючись ст.4, 12, 13, 28, 76-82, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 274, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш ту гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш ту гоу» (, адреса місця знаходження: 04080, м. Київ, вул.Кирилівська, 82, офіс 7) заборгованість за кредитним договором № 111825 від 10.02.2020 в розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш ту гоу» (, адреса місця знаходження: 04080, м. Київ, вул.Кирилівська, 82, офіс 7) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш ту гоу» (, адреса місця знаходження: 04080, м. Київ, вул.Кирилівська, 82, офіс 7) понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.Ю. Брюховецький