Справа № 282/664/25
Провадження № 2/282/299/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року

селище Любар

Любарський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Носача В.М.,

при секретарі судового засідання Наумчук-Їлмаз О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами, -

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами.

Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві власності належав житловий будинок та земельні ділянки площею 0,25 га та 0,4066 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

02.03.2020 приватним нотаріусом Романівського районного нотаріального округу Житомирської області Прогонним Є.М. було посвідчено довіреність, якою позивач уповноважив відповідача ОСОБА_3 продати належне йому вищезазначене нерухоме майно.

Через деякий час позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 відчужив вказаний будинок та земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу своїй дочці ОСОБА_4 , житловий будинок та земельну ділянку площею 0,25 га за ціною 28850,00 грн, земельну ділянку 0,4066 га за ціною 11670,00 грн. Договори купівлі-продажу від 14.07.2020 були посвідчені приватним нотаріусом Любарського районного нотаріального округу Житомирської області Соляром В.М. При укладенні даних договорів позивач присутній не був, розрахунки за договорами із позивачем проведені не були, коштів позивач не отримав. ОСОБА_3 не виконав вимогу закону, не передав позивачу кошти, отримані у зв?язку з продажем будинку та земельних ділянок.

19.02.2025 позивач звернувся до Любарського районного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 40520,00 грн, інфляційні втрати за період часу з 15.07.2020 по 14.02.2025 в сумі 28651,95 грн, три проценти річних за період часу з 15.07.2020 по 14.02.2025 в сумі 5581,77 грн, моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 24.04.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на його користь кошти в сумі 40520,00 грн, інфляційні втрати в сумі 28651,95 грн та 3 % річних в сумі 5581,77 грн.

Починаючи з 15.07.2020 відповідач користується коштами позивача, які відповідач донині безпідставно зберігає у себе, тому відповідач зобов?язаний сплатити позивачу проценти за користування його коштами на рівні облікової ставки НБУ.

На підставі викладеного вище, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 проценти за користування коштами збереженими без достатньої правової підстави в розмірі 28526,68 грн та судові витрати.

Ухвалою суду 22 травня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

06 червня 2025 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі, яка мотивована тим, що відповідачем оскаржено в апеляційному порядку рішення, яке стало підставою для подачі даного позову.

09 червня 2025 року ухвалою суду здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

16 червня 2025 року від представника позивача ОСОБА_5 на адресу суду надійшло заперечення на клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі, яке мотивоване тим, що факти встановлені у справі №282/229/25 не мають преюдиційного значення для ухвалення законного та об`єктивного рішення у даній справі, а тому просить відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі.

26 червня 2025 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій він подане клопотання про зупинення провадження у справі підтримує повністю та просить його задовольнити.

24 липня 2025 року від представника позивача ОСОБА_5 на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копію постанови Житомирського апеляційного суду від 10.07.2025, якою рішення Любарського районного суду від 24.04.2025 по справі №282/229/25 залишено без змін.

14 серпня 2025 року в судовому засіданні протокольною ухвалою суду відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні заяви про зупинення провадження.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, про проведення судового засідання без його участі. Заявлені вимоги не визнає, просив суд в їх задоволенні відмовити повністю у зв`язку з безпідставністю.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Любарського районного суду від 24 квітня 2025 року у справі №282/229/25, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду, встановлено, що 02 березня 2020 року на підставі попереднього усного договору ОСОБА_1 видав ОСОБА_3 посвідчену приватним нотаріусом Романівського районного нотаріального округу Прогонним Є.М. та зареєстровану в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №236 довіреність, якою уповноважив ОСОБА_3 продати (на умовах на свій розсуд) і підписати в органах нотаріату договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,6566 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Довіреність видана терміном на три роки, дійсна до 01 березня 2023 року.

14 липня 2020 року приватним нотаріусом Любарського районного нотаріального округу Соляром В.М. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_3 , який передав у власність за плату (продав) покупцеві ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,4066 га, у межах згідно планом, кадастровий номер :03:002:0212, що розташована: АДРЕСА_1 , а покупець приймає у власність за плату (купує) об`єкт продажу і сплатила за нього грошову суму відповідно до умов цього договору.

Окрім того, 14 липня 2020 року приватним нотаріусом Любарського районного нотаріального округу Соляром В.М. посвідчено договір купівлі продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_3 який передав у власність за плату (продав) покупцеві ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :03:002:0211 та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а покупець приймає у власність за плату (купує) об`єкт продажу і сплатила за нього грошову суму відповідно до умов цього договору.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено конкретний обсяг та зміст дій, які належало вчинити відповідачу в період дії довіреності, що вбачається з повноважень, якими останній був наділений за дорученням. Оскільки ОСОБА_3 на підставі довіреності реалізував належне позивачу майно за грошові кошти, а саме: земельні ділянки та будинок, тому він будучи повіреним зобов`язаний передати все одержане за договором довірителеві. Правочин вчинений повіреним, створює правові наслідки саме для довірителя.

З огляду здійснення відповідачем продажу на підставі доручення ОСОБА_1 належного останньому майна за кошти в сумі 40520,00 грн, відповідно до п. 2, п.3 ч.1 ст.1006 ЦК України, у відповідача у справі виник обов`язок негайно надати позивачу звіт про виконання ним доручення, передати договір купівлі-продажу, а також отримані у зв`язку з виконанням його доручення грошові кошти у вказаній сумі.

При цьому свій обов`язок повернути поручителю грошові кошти відповідач мав виконати негайно, як то передбачено ст.1006 ЦК України, бо у справі відсутні відомості про наявність між поручителем і повіреним домовленості про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення.

Вказаним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 40520 грн; інфляційні втрати в сумі 28651 грн 95 коп та 3 % річних в сумі 5581 грн 77 грн. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 747 грн 53 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Таким чином рішенням Любарського районного суду від 24.04.2025 у справі №282/229/25 було встановлено обов`язок ОСОБА_3 повернути позивачу кошти в сумі 40520 грн отримані ним за продаж житлового будинку та земельних ділянок.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 зазначила наступне та дійшла таких правових висновків:

«33. Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

34. Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

35. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК.

36. Сторони також мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). При цьому відповідно до частини другої статті 628 ЦК до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Тому, зокрема, якщо одна сторона має сплатити іншій певну суму грошових коштів, але сторони досягли згоди про відстрочення сплати такої суми, то розмір процентів, що підлягає сплаті боржником за період, на який надана відстрочка, визначається за правилами статті 1048 ЦК.

37. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

38. Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні.

39. Отже, висновки судів про необхідність застосовувати до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими, бо, по-перше, у цій справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина 1 статті 1048 ЦК застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року в справі № 639/224/16-ц вказано, що «звертаючись з позовом про повернення відповідачем безпідставно отриманих грошових коштів, позивач на підставі статті 1214 ЦК України просила стягнути проценти за користування цими коштами, визначивши їх розмір відповідно до статті 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України, застосувавши аналогію закону. Законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. Отже, застосовувати до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК України за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими, бо, по-перше, у цій справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина перша статті 1048 ЦК України застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині. Таким чином суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення відповідача на користь позивача проценти за користування безпідставно набутими коштами на рівні облікової ставки НБУ, застосовуючи аналогію закону із статтею 1048 ЦК України, неправильно визначився з правовою природою нарахування таких процентів».

Як убачається з матеріалів справи, позов у даній справі подано у зв`язку із користуванням відповідачем ОСОБА_3 коштами збереженими без достатньої правової підстави, які відповідач ОСОБА_3 отримав від продажу будинку та земельних ділянок і був зобов`язаний негайно повернути довірителеві, однак не виконав свого обов`язку, а тому права та інтереси позивача підлягають захисту шляхом стягнення на його користь суми інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Отже, застосовування до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК України за аналогією закону з метою визначення розміру процентів є помилковими, бо, по-перше, у даній справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина перша статті 1048 ЦК України застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 09.10.2019 по справі №607/19461/15-ц, так як у справі, що розглядається йдеться про неправомірну поведінку відповідача, в той час як частина перша статті 1048 ЦК України, на яку посилається представник позивача застосовується у випадку правомірної поведінки у договірних зобов`язаннях.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту отримання відповідачем грошових коштів за договором купівлі продажу.

Як убачається з матеріалів справи, позов у цій справі подано у зв`язку з неправомірним користуванням відповідачем грошовими коштами, тому права та інтереси позивача підлягають захисту шляхом стягнення на його користь суми інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, які було стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 рішенням Любарського районного суду від 24.04.2025 року у справі №282/229/25.

Враховуючи, що відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 процентів на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України, в задоволення позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено судові витрати на користь позивача не стягуються.

Керуючись ст. 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду виготовлено 19.08.2025.

Головуючий суддя В.М. Носач