Справа № 750/8704/17
Провадження № 6/750/177/25
У Х В А Л А

15 серпня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Косенка О.Д.,

секретар Костюк С.О.,

за участі представника заявника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника заявника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и в :

01 серпня 2025 року ОСОБА_2 (далі заявник) в особі представника адвоката Скрипко-Бічук Ірини Сергіївни, через систему «Електронний суд» звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України. Заінтересованими особами визначено Новозаводський відділ ДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Степанюк О.М., ОСОБА_3 .

Заява мотивована тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2017 року у справі № 750/8704/17 було задоволено подання головного державного виконавця Новозаводського відділу Державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Зуєнко Наталії Іванівни про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 та обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на нього зведеним виконавчим провадженням № 51785043. Заявник не ухиляється від виконання судових рішень. На день звернення до суду боргові зобов`язання заявником повністю виконані, про що свідчать копії постанов про закінчення виконавчих проваджень.

Представник заявника просить скасувати тимчасове обмеження заявника у праві виїзду за межі України. Також представником заявника подано клопотання про витребування документів про стан виконання виконавчих документів щодо заявника.

Ухвалою суду від 05.08.2025 задоволено клопотання заявника та витребувано з Новозаводського відділу ДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріали виконавчих проваджень щодо стягнення коштів із заявника.

Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час його проведення були належним чином повідомлені.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Скрипко-Бічук І.С. заяву підтримала, просила її задовільнити, надала пояснення, аналогічні змісту заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2017 року у справі № 750/8704/17 було задоволено подання головного державного виконавця Новозаводського відділу Державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Зуєнко Наталії Іванівни про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 та обмежено його у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на нього зведеним виконавчим провадженням № 51785043, що підтверджується даними Єдиного реєстру судових рішень (ЄДРСР).

Постановою головного державного виконавця Новозаводського відділу ДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зуєнко Наталії Іванівни від 01.10.2021 закінчено виконавче провадження ВП № 56501010 про стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь ОСОБА_4 у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документу у повному обсязі на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 68).

Постановою головного державного виконавця Новозаводського відділу ДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зуєнко Наталії Іванівни від 21.02.2022 закінчено виконавче провадження ВП № 56501059 про стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь ОСОБА_4 у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документу у повному обсязі на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 69).

29 травня 2025 року головним державним виконавцем Новозаводського відділу ДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаршиною В.М. винесено постанову про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду ОСОБА_2 з України, накладений з зведеному виконавчому провадженні № 51785043 (ВП № 51504271, ВП № 53440490, ВП № 50635657) у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документу у повному обсязі на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 68).

Указана постанова не породжує юридичних наслідків, оскільки тимчасове обмеження накладалося судом, а не державним виконавцем, а тому скасоване може бути виключно судом. Разом з тим, зазначена у постанові інформація узгоджується із твердженням представника заявника щодо повного фактичного виконання ним своїх зобов`язань перед стягувачами та з іншими матеріалами справи, а тому враховується судом як доказ.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Отже, обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи є тимчасовим засобом, який встановлюється на певний строк, а саме до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну», громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

Відповідно ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121). Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Отже, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Суд враховує, що наявність протягом тривалого часу обтяжень, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умови відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у права та законні інтереси особи.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 2-356/12, від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15-ц, від 26.01.2022 у справі № 127/1541/14-ц, від 18.01.2023 у справі № 127/1547/14-ц, від 09.01.2023 у справі № 2-3600/09, від 28.08.2024 року у справі № 947/36027/21.

Крім того, повна сплата заявником боргу та відсутність відкритих виконавчих проваджень стосовно заявника свідчить про те, що на даний час жодні юридичні підстави для продовження дії обмеження у виїзді заявника за межі України відсутні.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_2 в особі представника адвоката Скрипко-Бічук Ірини Сергіївни про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, відносно фізичної особи громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), встановлене ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.09.2017 у справі № 750/8704/17.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Олег КОСЕНКО