ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2025 року м. Чернівці Справа № 713/3230/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Сарган Ю.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

треті особі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Штефюк Наталія Василівна, приватний нотаріус Олійник Юлія Миколаївна,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 травня 2025 року про призначення експертизи, постановлену під головуванням судді Кибича І.А.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просив прийняти рішення про визнання заповіту недійсним. Крім іншого, просила призначити по справі посмертну судово-психіатричну експертизу (т.1 а.с.2-9).

Надалі, 29.11.2024 року представником позивача продубльовано клопотання про призначення зазначеної експертизи, а 19.05.2025 року подано ще одне клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.05.2025 року клопотання задоволено. Призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи мала психічний розлад діяльності та поведінки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент вчинення нею правочину заповіту від 04.07.2022 року? чи могла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання заповіту 04.07.2022 року?

Визначено експерту установу, попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, витрати покладено на позивача.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду відповідач ОСОБА_2 оскаржив таку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити ноу постанову про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Провадження №22-ц/822/584/25

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що в попередній ухвалі про призначення експертизи від 21.12.2023 року суд поклав витрати по її проведенню на позивача, що вказує на обізнаність позивача та її представника з необхідністю сплатити кошти за проведення експертизи, а тому суд з урахуванням обставин справи та залежно від того, хто із осіб ухиляється від проведення експертизи, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Крім того вказує, що оскаржувану ухвалу про призначення експертизи постановлено на стадії судового розгляду, що не відповідає вимогам ст.197 ЦПК України.

Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань й заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до наступних висновків.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи суд вказав, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 березня 2025 року ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 03.02.2025 року в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вельничук Я.І., про поновлення процесуального строку скасовано. Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вельничук Я.І., про поновлення процесуального строку задоволено. Поновлено ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вельничук Я.І., строк на подання клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Виходячи із заявлених вимог суд вважав, що для правильного розгляду справи та з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для справи, необхідні спеціальні знання, а тому суд зазначив, що є необхідним призначити по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити питання, зазначені в клопотанні представника позивача.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам виходячи з наступного.

Як підтверджується матеріалами справи, у жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, де, крім іншого, клопотала про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи із відповідними питаннями (т.1 а.с.2-9).

Ухвалою від 25.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 23.11.2023 року (т.1 а.с.55-56).

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 21.12.2023 року задоволено клопотання сторони позивача та призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу з відповідними питаннями. Визначено експертну установу, попереджено експерта про кримінальну відповідальність, витрати, пов`язані з проведенням експертизи, покладено на ОСОБА_4 та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи (т.1 а.с.104-106).

23.05.2024 року до суду надійшло клопотання експерта з проханням повідомити позивача у справі про необхідність проведення оплати послуг з проведення експертизи (т.1 а.с.129).

Вижницьким районним судом Чернівецької області направлено копію клопотання експерта від 23.05.2024 року, що зазначено в супровідному листі (т.1 а.с.131).

20.08.2024 року до суду надійшло повідомлення експерта на лист Кривка І.В., де, крім іншого, вказано, що на час надання відповіді експертиза не проведена, оскільки оплата позивачем не здійснена (т.1 а.с.133-134).

19.09.2024 року експертною установою повернуто до суду матеріали цивільної справи, медичну документацію та ухвалу суду без виконання з підстав не оплати проведення експертизи (т.1 а.с.140), а ухвалою суду від 19.09.2024 року поновлено провадження, призначено підготовче засідання на 10.10.2024 року (т.1 а.с.140-141).

08.10.2024 року до суду від представника позивача Вельничука Я.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке 10.10.2024 року було задоволене, а розгляд справи було відкладено на 22.10.2024 року (т.1 а.с.151).

22.10.2024 року відбулося судове засідання, в якому, крім інших, був присутній представник позивача Вельничук Я.І., а ухвалою суду від 22.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12.11.2024 року (т.1 а.с.160-162).

Як вбачається з протоколу судового засідання від 12.11.2024 року представник позивача Вельничук Я.І., визначаючись з порядком дослідження доказів, крім допиту свідків, висловив позицію про призначення експертизи, клопотання про яку в письмовому вигляді відповідно до вимог ЦПК України подав лише 29.11.2024 року (т.1 а.с.170-174, 182-184).

29.11.2024 року судом задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі експертизу з відповідними питаннями (т.1 а.с.190-191).

В подальшому, постановою Чернівецького апеляційного суду від 10.01.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.11.2024 року про призначення експертизи скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.1 а.с.234-237).

Ухвалами Вижницького районного суду Чернівецької області від 03.02.2025 року представнику позивача ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні клопотань про повернення до стадії підготовчого провадження, про поновлення строку та призначення посмертної судово-психіатричної експертизи (т.2 а.с.17-21).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20.03.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вельничук Я.І., задоволено. Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області 03.02.2025 року в частині відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вельничук Я.І., про поновлення процесуального строку скасовано.

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вельничук Я.І., про поновлення процесуального строку задоволено. Поновлено ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вельничук Я.І., строк на подання клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Суд вказав, що керуючись положеннями цивільно-процесуального законодавства, для встановлення істинності у справі та з метою виконання завдань правосуддя призначення у справі експертизи на стадії розгляду справи по суті не є порушенням судом норм процесуального права (т.2 а.с.73-88).

19.05.2025 року стороною позивача подано клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи (т.2 а.с.97-99).

В силу ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України до основних засад (принципів) судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Передбачене ст.ст.12, 13, 49 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов`язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою, другою статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні суд з`ясовує, зокрема: чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові та відзиві, а також докази, витребувані судом, або причини їх неподання; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про призначення експертизи; вирішує заяви та клопотання учасників справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

В силу п.5, 7, 8 ч.2 ст.197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд:може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.83 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 ЗУ «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 102 ЦПК України).

За змістом частини третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до положень статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи можуть запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Статтею 104 ЦПК України встановлені вимоги до змісту ухвали про призначення експертизи, згідно яких в ухвалі про призначення експертизи суд зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які

входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.105 ЦПК України призначення експертизи є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, зокрема, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п.16 своєї постанови від 06 листопада 2009 року №9 роз`яснив, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №905/902/20 (п.6.27), постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №904/3242/18 (п.23), від 07.06.2022 у справі №922/605/15 (п.40.4), від 05.07.2022 у справі №904/3866/21 тощо).

Необхідність призначення судової експертизи в цивільному процесі обумовлена, насамперед, необхідністю з`ясування судом тих обставин, які потребують спеціальних знань, та в силу їх специфічного характеру, не можуть бути з`ясовані судом на основі положень чинного законодавства, що може вплинути на правильне вирішення цивільного спору по суті.

Суд вказує на те, що одним із принципів призначення судової експертизи є принцип доцільності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01.06.2006р. зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів з`ясування або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Згідно правової позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 11 серпня 2021 року у справі №191/2592/19, вбачається, що такого роду клопотання як призначення експертизи у справі, за правилами статті 189 ЦПК України, повинні бути заявлені на стадії підготовчого провадження. При цьому суд має сприяти у вирішенні спору, а тому призначення у справі експертизи на стадії розгляду справи по суті не становить порушення таким судом норм процесуального права.

За вказаного можна дійти висновку, що з урахуванням встановлених і наведених обставин, чинності постанови Чернівецького апеляційного суду від 20.03.2025 року, яка не оскаржена стороною відповідача суд першої інстанції дійшов правильного висновку з приводу задоволення клопотання сторони позивача про призначення у цій справі посмертної судово-психіатричної експертизи.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (статті 1233 ЦК України).

Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (див. постанови Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі №693/1314/19, 27 лютого 2023 року у справі №334/5171/13-ц, від 22 вересня 2022 року у справі №462/4875/17).

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №522/9893/17, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року в справі №461/2565/20).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі №496/4851/14-ц виснував, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Суд сприяє учасникам справи в реалізації ними прав (пункт 4 частина 5 статті 12 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

У постановах Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №336/6943/17 та від 27 листопада 2024 року у справі №161/20020/19 зроблено висновок, що обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи та характер спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення клопотання сторони позивача про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки без залучення спеціальних знань неможливо встановити обставини, що входять в предмет доказування по даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності скасування ухвали суду, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк