21.07.2025 Єдиний унікальний номер 205/3396/24
Провадження № 1/205/281/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 липня 2025 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючої судді Косторомітіної О.О.

за участю секретаря Михайленко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради про зміну розміру частки в праві власності на домоволодіння,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, зазначивши, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 23 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В., належить 55/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . 45/100 часток цього домоволодіння на підставі договору дарування від 25 червня 1998 року належали ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору дарування та довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР від 06.11.2017 року.

На момент придбання позивачем 55/100 часток спірного домоволодіння воно складалося з: А-1 - житлового будинку в стадії зруйнування, Б-1 - житлового будинку загальною площею 33,7 кв.м, житловою площею 25,6 кв.м, Г,Д - сараїв, Ж - вбиральні, З, И - накриття, Л - душу, №1-5, І - споруд., що підтверджується змістом договору дарування від 23 грудня 2017 року, та довідкою КП «ДМБТІ» ДОР від 06.11.17 року №15209. Акт ідеальних часток співвласників спірного домоволодіння АДРЕСА_1 від 20.12.1986 року був затверджений рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 10.04.1987 року №161/2. Згідно вказаного акту на 45/100 часток спірного домоволодіння було закріплено такі будівлі та споруди: житловий будинок А-1 з прибудовою А'-1, сіни - а, погріб під «а», сараї В,Д, 1/2 споруд 1-3,І,ж.

Протягом 2018 року житловий будинок А-1 з прибудовою, сараї Г,Д, накриття - З,И, літній душ - Л, які перебували в аварійному стані, остаточно самостійно зруйнувалися, тому позивач вимушена була звільнити земельну ділянку від залишків будівель та споруд.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2023 року по справі №205/1088/20 припинено право власності ОСОБА_2 на 45/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Так як ОСОБА_1 не є власником 45/100 частин спірного домоволодіння, то їй було відмовлено в проведенні реєстрації припинення права власності ОСОБА_2 . На частку в домоволодінні, тому неможливо змінити частку позивача в праві власності на домоволодіння. Зареєстровані за нею на праві власності 55/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 не відповідають фактичним обставинам та перешкоджають позивачу в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном, приватизувати земельну ділянку за цією адресою. Позивач ОСОБА_1 вважає, що так як на земельній ділянці залишилися тільки будівлі та споруди, які належать їй на праві власності, то її частка в праві власності повинна бути змінена та складати одну цілу частину, тому вона, з метою захисту свого право власності, звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28 березня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19 листопада 2024 року клопотання адвоката Маркело В.О., яка діє в імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача на належного відповідача, задоволено. Замінено у даній цивільній справі неналежного відповідача Територіальну громаду в особі Дніпровської міської ради на належного відповідача ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання якого за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 07.04.2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач та її представник адвокат Маркєло В.О. не з`явилися, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, проте до суду не прибув, відзиву на позов не подавав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Третя особа Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради була належним чином повідомлена, у судове засідання не з`явилася, будь яких заяв чи пояснень не надала.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. 23.12.2017 року, належали 55/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . На момент відчуження вказане домоволодіння в цілому складалося з: А-1 - житлового будинку в стадії зруйнування, Б-1 - житлового будинку загальною площею 33,7 кв.м, житловою площею 25,6 кв.м, Г,Д - сараїв, Ж - вбиральні, З, И - накриття, Л - душу, №1-5, І споруд.

Згідно акту ідеальних часток співвласників спірного домоволодіння АДРЕСА_1 від 20.12.1986 року, який був затверджений рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 10.04.1987 року №161/2, на 45/100 часток спірного домоволодіння було закріплено такі будівлі та споруди: житловий будинок А-1 з прибудовою А'-1, сіни - а, погріб під «а», сараї В,Д, 1/2 споруд 1-3,І,ж.

Рішенням Новокодацького (Ленінського) районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2023 року по справі №205/1088/20 було встановлено, що будівлі та споруди, які складали 45/100 частин спірного домоволодіння та належали на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , були зруйновані, тому судом було припинено право власності ОСОБА_2 на 45/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

09.02.2024 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Одринською О.В. Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, було відмовлено у проведені реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою, неможливо провести державну реєстрацію прав.

Отже, звернення позивачки до суду обмовлене відмовою реєстратора у задоволенні її заяви у проведенні реєстраційних дій.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.346 та ст.349 ЦК України, право власності припиняється у разі знищення майна.

Згідно ч. 1, 2ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно положень ст. 349 ЦК України та відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для проведення державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з його знищенням власник подає органу державної реєстрації прав документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення.

У разі знищення майна,права на яке підлягають державній реєстрації,право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Тобто припинення права власності на таке майно пов`язується з фактом звернення власника до відповідного органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру. З моменту внесення відповідних змін до реєстру припиняється право на це майно.

Таким чином, право власності на знищене майно припиняється тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Формально рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 71507642 від 09.02.2024 року є законним, оскільки, дійсно позивач ОСОБА_1 не є власником знищеного об`єкта.

Відповідач ОСОБА_2 , як власник знищеного майна, не звертався з заявою про припинення права власності на майно.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті13,41 Конституції України).

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

За нормами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У зазначеній нормі передбачено, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальний відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.

Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК Україниє відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що 45/100 часток домоволодіння знищено, право власності відповідача на дану частку домоволодіння вищевказаним рішенням суду припинено, останній ухиляється від реєстрації припинення права власності на майно, чим перешкоджає позивачу реалізувати своє право власності в повній мірі, у позивача відсутня можливість, відповідно до діючого законодавства, ініціювати припинення запису про право власності в Державному реєстрі на знищений об`єкт нерухомого майна, який знаходиться на її земельній ділянці, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту та відновленню, внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 263-265, 280-289 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про зміну розміру частки в праві власності на домоволодіння, визнання права власності на домоволодіння, задовольнити.

Змінити частку у праві власності ОСОБА_1 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 з 55/100 часток на одну цілу частку(1/1).

Визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому (1/1) на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається: з житлового будинку літ. Б-1 загальною площею 33,7 кв.м., житловою площею 25,6 кв.м.; вбиральні літ. Ж; споруд № 1-4; І.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін по справі:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса мешкання: АДРЕСА_3 ;

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Маркело Валентина Олексіївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 0199 від 14.01.2014 р., місто Дніпро,Самарський р-н, вул. Космонавтів, буд.4;

Відповідач ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

Третя особа Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради 49000 м. Дніпро, вул. Старокозацька, 58, .

Суддя Костромітіна О.О.