ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6985/25 Справа № 210/940/24 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року, ухвалене суддею Літвіненко Н.А. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 23 травня 2025 року,

УСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, згодом уточнивши його, посилаючись на те, що 20 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу з відповідачем народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 червня 2020 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №214/3004/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Також зазначила, що на сьогоднішній день син ОСОБА_5 проживає разом із позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 .

На думку позивача, після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавився здоров`ям сина, успіхами у навчанні, не допомагає матеріально, не купує одяг, всі необхідні речі для навчання, не оздоровлює дитину та взагалі не підтримує будь-якого зв`язку з сином. ОСОБА_4 повністю знаходиться на утриманні позивача.

Позивач зверталась до відповідача з приводу надання дозволу на виїзд сина за кордон на оздоровлення та проведення операції, дозволу не отримала.

У відповідності до судового наказу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №214/1115/20 стягнуто аліменти з відповідача ОСОБА_2 на утримання синів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, зазначає про наявність заборгованості зі сплати аліментів, відсутність допомоги на додаткові витрати на лікування. З урахуванням викладеного вважає за доцільне пред`явлення вимог про позбавлення відповідача батьківських прав.

Враховуючи викладене просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_4 та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та судовий збір у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Металургійний районний суд міста Кривого Рогу від 14 травня 2025 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позбавати ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язати Службу у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради надати висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу та судовий збір, що складають 10 000 грн.

Звертає увагу на те, що з 24 червня 2020 року син позивача ОСОБА_5 постійно проживає з матір`ю та перебуває на її вихованні та утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні їх малолітнього сина, проживає окремо в іншому місці. Про стан здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток не піклується, з сином не спілкується, матеріальної допомоги на його утримання не надає, що підтверджено наявними у справі доказами наданими позивачем.

Представник позивача вказує на те, що син сторін ОСОБА_4 має діагноз ДЦП спастичний тетрапарез зі стійкими вираженими порушеннями функцій моторики. Зазначає, що відповідач не надає дозвіл на виїзд за межі України своїй дитині, яка потребує хірургічної операції за кордоном, у зв`язку з чим син позивача не може отримати кваліфіковану медичну допомогу за межами території України.

Також представник позивача звертає увагу на те, що позивач повністю профінансувала проведення операції сину, яка була необхідна для збереження його здоров`я та подальшого розвитку. Батько дитини не надав жодної фінансової допомоги, не висловив зацікавленості у стані здоров`я сина, не з`являвся в медичних установах і не взяв жодної участі у вирішенні цього важливого питання. Така поведінка відповідача свідчить про повну байдужість до потреб власної дитини, свідоме ухилення від батьківських обов`язків, зокрема щодо медичного забезпечення, моральної та матеріальної підтримки дитини в критичних життєвих ситуаціях. Звертає увагу на те, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 36 129,97 грн. Окрім того наявна заборгованість зі сплати додаткових витрат на дитину, яка складає 32 069,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, зокрема статті 150, 157, 164-166 СК України, що регулюють обов`язки батьків та підстави позбавлення батьківських прав.

На думку сторони позивача суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, не врахувавши реальну поведінку батька, а також його відверте небажання виконувати свої батьківські обов`язки. Наголошує, що позбавлення батьківських прав не звільняє особу від обов`язку утримання дитини (сплати аліментів), що прямо передбачено ч.2 ст.166 СК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 , які, кожен окремо, підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі та позбавити відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_6 , представника відповідача ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача та просила рішення суду першої інстанції, як законне і належним чином обґрунтоване залишити без змін, представника третьої особи Служби у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради Шульц С.Й., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 20 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який 23 червня 2020 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було розірвано.

Від шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до судового наказу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.02.2020 року у справі № 214/1115/20 стягнуто аліменти з відповідача ОСОБА_2 на утримання синів ОСОБА_8 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку.

На виконання вказаного судового наказу в Саксаганському відділі ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження №61685837, яке закінчено на підставі п 7 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено судом, відповідно до листа Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.05.2024 року №28 11-34/134010, на виконанні в Саксаганському ВДВС у місті Кривому Розі перебуває виконавче провадження №65689556 про виконання виконавчого листа №2/214/1002/21 214/1114/20 від 23.03.2021 року виданий Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Станом на 02.05.2023 рік заборгованість зі сплати додаткових витрат на утримання дитини відсутня.

Відповідно до довідки №03/05-24 від 03.05.2024 р. відповідач ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_9 з 02.10.2018 року та займає посаду технік-технолог з виробництва меблів, посадовий оклад складає 8000,00 грн.

Відповідно до характеристик КГ №58 КМР, виданих ОСОБА_4 , дитина проживає з матір`ю та братом, батько не приймає участі у вихованні дитини.

З медичного висновку №60 «Про дитину інваліда віком до 18 років» встановлено, що ОСОБА_4 має діагноз «ДЦП спастичний тетрапарез зі стійкими вираженими порушеннями функцій моторики» та має інвалідність, що також підтверджується копією Посвідчення серії НОМЕР_2 .

В матеріалах справи міститься Висновок виконкому Металургійної районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 15.10.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відповідно до якого виконком Металургійної районної у місті ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі досліджених та оцінених доказів, наданих сторонами по справі, виходив з того, позивачем не надано належних та достовірних доказів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про ухилення останнього від виховання сина, і як наслідок, про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька до належного виконання своїх обов`язків.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи представника позивача дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у повній мірі відповідає зазначеним вище нормам закону та є законним і належним чином обґрунтованим, з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини(параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛвід 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13).

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року; у справі №180/1954/19 від 13 листопада 2020 року, у справі №760/6835/18 від 09 листопада 2020 року, у справі №753/9433/17 від 02 листопада 2020 року, у справі №552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами було досліджено і оценоно Висновок виконкому Металургійної районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 15.10.2024 року, відповідно до якого виконком Металургійної районної у місті ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, колегія суддів наголошує, що особисті непорозуміння між матір`ю та батьком дитини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

У даній справі позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина ОСОБА_4 не відповідає інтересам дитини, оскільки обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження і під час апеляційного перегляду справи.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки докази, подані позивачем, не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дитини.

Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про недоцільність позбавлення батька ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , з урахуванням встановлених у цій справі обставин, слід визнати обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 12 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: