ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 серпня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/1061/25

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1092/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,-

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Чернігівська міська рада,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14 квітня 2025 року (рішення проголошено 14.04.2025 о 16:20) у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

У С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 2002 року він почав проживати зі своєю бабусею по АДРЕСА_2 , де зареєструвався 19.09.2017.

Зазначав, що його бабуся дружила із ОСОБА_2 , яка проживала в сусідньому під`їзді будинку в належній їй на праві власності однокімнатній квартирі АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 була на пенсії, вона була одинока, не мала ні дітей, ні чоловіка, у м. Самара (РФ) у неї була племінниця - Гульфія, яка не спілкувалася з нею і не підтримувала зв`язків. Зважаючи на вік і хронічну хворобу ОСОБА_2 часто просила його про допомогу, сходити в магазин за продуктами, винести сміття із квартири, щось відремонтувати.

Указував, що ОСОБА_2 ставилася до нього як до сина, обіцяла йому і його бабусі, що складе заповіт на квартиру на його користь, проте ІНФОРМАЦІЯ_1 померла і не встигла скласти заповіт у нотаріуса на його користь.

Стверджував, що похованням ОСОБА_2 займалися він, його бабуся та племінниця померлої, яка приїхала з РФ. Племінниця обіцяла приїхати з документами, що підтверджують її родинні зв`язки з померлою, подати заяву про відкриття спадкової справи, вступити в спадщину, а потім переоформити квартиру на позивача, але цього так і не зробила.

Позивач після смерті ОСОБА_2 переїхав жити у спірну квартиру. У нього наявні копія техпаспорту, договори на надання комунальних послуг.

Наголошував, що він одноосібно, відкрито, безперервно володіє спірним нерухомим майном, що належало померлій, з 07.08.2012, тобто більше десяти років. За час проживання у квартирі він вчиняв всі необхідні дії, пов`язані з її утриманням, ремонтом та обслуговуванням. Протягом всього часу ніхто не заявляв до нього ніяких претензій, бажання спадкувати вказану квартиру.

Позивач уважав, що у зв`язку з тим, що спадкоємці відсутні, спадкова справа за померлою не відкривалась, а Чернігівська міська рада не заявляла про визнання спадщини відумерлою, то він має право набути право власності на квартиру АДРЕСА_3 , що належала ОСОБА_2 , по АДРЕСА_4 за набувальною давністю на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.04.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення районного суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач одноосібно, відкрито та безперервно володів спірною квартирою з жовтня 2012 року, тобто більше 10 років, вчиняв усі необхідні дії, пов`язані з її утриманням, ремонтом та обслуговуванням.

Заявник стверджує, що у зв`язку з тим, що спадкоємці відсутні, спадкова справа за померлою не відкривалась, а Чернігівська міська рада не заявляла про визнання спадщини відумерлою, тому він має право набути право власності на квартиру ОСОБА_2 за набувальною давністю.

У відзиві на апеляційну скаргу Чернігівська міська рада просить у її задоволенні відмовити, а рішення районного суду - залишити без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, ухвалення з дотриманням норм матеріального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи.

Відповідач зазначає, що на момент смерті у ОСОБА_2 були спадкоємці такі, як її племінниця, яка приїхала на похорон та отримала свідоцтво про смерть, так і можливо ОСОБА_3 , яка займалась похованням померлої. Крім того, згідно інформації наданої ВДРАЦС у м. Чернігові на запит Новозаводського районного суду м. Чернігова, у померлої також була дитина, однак актові записи про народження дитини у ВДРАЦС у м. Чернігові відсутні.

Наголошує на тому, що встановлені у справі обставини, зокрема те, що позивач знав ОСОБА_2 , йому було відомо про її спадкоємицю, виключають умову необізнаності позивача про неправомірність заволодіння майном.

Зауважує, що чинне законодавство не встановлює граничного строку для визнання спадщини відумерлою, а тому Чернігівською міською радою строк на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою не пропущено.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Красненка Ю.В., який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_4 , яка просила залишити в силі рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач знаючи про наявність спадкоємця, для якого законом встановлено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а у разі спливу цього строку, можливість для звернення до суду із заявою про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, неправомірно заволодів нерухомим майном особи, в якої виникло право на його спадкування та в подальшому оформлення права власності, що повністю виключає добросовісність заволодіння позивачем чужим майном. У справі не надано належних доказів на підтвердження відкритого, тривалого та безперервного володіння спірним нерухомим майном.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що відповідно до дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.06.2010 №171 ОСОБА_2 на праві приватної власності належала однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 7, 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції складений актовий запис про смерть №2190 від 15.08.2012 (а.с. 53).

Як вбачається з копії довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради №1153 від 24.02.2025 станом на 07.08.2012 до зареєстрованих осіб в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_5 належить ОСОБА_2 , яка була зареєстрована в ньому з 17.12.1981 (а.с. 41).

За інформацією КП «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» Чернігівської міської ради №150 від 24.02.2025 ОСОБА_2 похована на кладовищі «Яцево» м. Чернігова 13.08.2012. Похованням займалась ОСОБА_3 , яка мешкає в РФ (а.с. 33).

Згідно із витягом із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15.01.2025 інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 10).

Відповідно до інформації Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №965/760-10-25-33.23/33.23 від 20.03.2025, наданої на запит районного суду, в архіві Відділу зберігається актовий запис про розірвання шлюбу №560 складений 29.10.1979 Відділом на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно з даним актовим записом, шлюб, який розривається був укладений в Горьківському міському ЗАГС 20.12.1957, актовий запис про шлюб №2251, та на момент розірвання шлюбу в подружжя була одна спільна дитина до 18 років. Дані актові записи про шлюб та народження дитини у Відділі не зберігаються.

В архіві Відділу також зберігається актовий запис про шлюб №530 складений 30.05.2003 Відділом на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відмітка про розірвання даного шлюбу відсутня. Актові записи про народження дітей ОСОБА_2 по Відділу відсутні. Перевірку наявності актових записів проведено по м. Чернігову з моменту досягнення шлюбного віку вищезазначеною особою до теперішнього часу (а.с. 52).

ОСОБА_1 не є спадкоємцем ОСОБА_2 ні за законом, ні за заповітом.

Чернігівською міською радою як органом місцевого самоврядування процедура визнання спадщини ОСОБА_2 відумерлою відповідно до статті 1277 ЦК України на час розгляду справи судами не ініціювалася.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності.

При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і з того моменту майном, а саме належною їй на праві приватної власності квартирою, він відкрито, безперервно володів, що більше десяти років. За час проживання у вказаній квартирі він вчиняв всі необхідні дії, пов`язані з її утриманням, ремонтом та обслуговуванням.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для правомірного володіння.

Отже, йдеться про добросовісне, безтитульне заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може набути право власності на нього, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, у постанові Верховного Суду від 29 травня 2025 року у справі №127/38548/23.

У постановах від 15 листопада 2022 року у справі №293/1061/21, від 15 червня 2023 року у справі №359/8844/20, від 21 лютого 2024 року у справі №756/6953/2017 Верховний Суд зазначив, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Районним судом ураховано пояснення, викладені позивачем у позовній заяві про те, що він знав померлу ОСОБА_2 , йому було відомо про її спадкоємицю, яка за словами позивача, приїхала за день до смерті тітки, займалась її похованням та отримала свідоцтво про смерть. Наведене виключає обставину його необізнаності про наявність осіб, які претендують на спірне майно.

Судом першої інстанції обґрунтовано констатовано, що встановлені у справі обставини повністю виключають добросовісність заволодіння позивачем чужим майном.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, оскільки сам по собі факт користування позивачем спірним нерухомим майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач одноосібно, відкрито та безперервно володів спірною квартирою з жовтня 2012 року, тобто більше 10 років, вчиняв усі необхідні дії, пов`язані з її утриманням, ремонтом та обслуговуванням, а тому є всі підстави для визнання за ним права власності квартиру за набувальною давністю є безпідставними, оскільки сам по собі факт користування позивачем спірною квартирою не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю та не свідчить про добросовісність володіння майном.

Апеляційний суд відхиляє посилання позивача на те, що територіальна громада м. Чернігова в особі Чернігівської міської ради не заявляла до суду вимог про визнання спадщини ОСОБА_2 відумерлою, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Особи, які мають право або зобов`язані подати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання із Спадкового реєстру інформації про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них.

Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Тобто, даною нормою передбачено мінімальний строк після якого визнається спадщина відумерлою, максимальний строк відсутній.

Колегія суддів, погоджується з твердженням Чернігівської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу про те, що чинне законодавство не встановлює граничного строку для визнання спадщини відумерлою, а тому Чернігівська міська рада строк на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою не пропущено.

Виходячи з викладеного вище, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 серпня 2025 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко