Справа № 301/270/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" серпня 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участі представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Іршавського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування, стверджуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець (мати позивача) ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть.

На випадок своєї смерті вона склала заповіт посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Іванишинець В.І. від 28.05.2004 року за реєстровим № 2277 в книзі запису для нотаріальних дій, відповідно до якого ОСОБА_2 успадковує після спадкодавця ОСОБА_4 смерті все її майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 .

Даний заповіт не змінений та не скасований, що стверджується відміткою приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу.

Після смерті матері відкрилася спадщина на все її майно. До складу спадщини входить в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори В.І. Іванишинець, 25.01.1991 року за реєстровим номером № 113 була покійна спадкодавець ОСОБА_4 , оригінал якого втрачений.

В зв`язку з цим, позивач не має можливості як спадкоємець за законом оформити у встановленому законом порядку своє право власності на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

ОСОБА_2 , будучи донькою та спадкоємцем за заповітом покійної матері ОСОБА_4 , що стверджується записом про матір у свідоцтві про моє народження (копія додається) відповідно до ст.ст. 1222, 1223 ЦК України є спадкоємцем за заповітом.

Згідно довідки від 14.12.2018 року за вих. 02-30/4666 виданої Іршавською міською радою на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 за адресою її проживання: АДРЕСА_2 разом з нею проживали та були зареєстровані рідна сестра позивача, донька спадкодавця, ОСОБА_3 , яка, як стверджує позивач, усвідомлюючи значення своїх дій відмовляється від прийняття спадщини і не бажає її приймати в частині спадкування вищевказаного житлового будинку. Інших осіб, які б претендували на спадкування житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 немає.

На теперішній час, позивач є єдиним спадкоємцем відкритої спадщини на вказане спадкове майно.

Приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Ожеледа П. М. позивача було усно повідомлено про неможливість юридичного оформлення за нею спадкових прав після смерті матері ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю оригінала свідоцтва про право на спадщину за заповітом та відсутністю державної реєстрації за спадкодавцем вищезазначеного житлового будинку і тому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і запропоновано звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, а справу просила розглянути без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена своєчасно і належним чином. Натомість, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, зазначила, що позовні вимоги визнає, проти задоволення таких не заперечила. (а.с. 34)

Суд, всебічно та в повному обсязі дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Судом під час судового засідання було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець (мати позивача) ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть. (а.с. 11)

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на все її майно. До складу спадщини входить в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори В.І. Іванишинець, 25.01.1991 року за реєстровим номером № 113 була покійна спадкодавець ОСОБА_4 , оригінал якого втрачений.(а.с.15)

Однак, приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Ожеледа П. М. позивача було повідомлено про неможливість юридичного оформлення за нею спадкових прав після смерті матері ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Натомість, суд встановив, що згідно довідки, що видана Іршавською міською радою за № 01-35/2069 від 25.07.2025 року, спадкодавець ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , однак фактично проживала разом зі своєю донькою (позивачем) за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, суд встановив, що ОСОБА_2 , будучи донькою та спадкоємцем за заповітом покійної матері ОСОБА_4 , що стверджується записом про матір у свідоцтві про народження (а.с.13) відповідно до ст.ст. 1222, 1223 ЦК України є спадкоємцем за заповітом.

Згідно довідки від 14.12.2018 року за вих. 02-30/4666 виданої Іршавською міською радою на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 за адресою її проживання: АДРЕСА_2 разом з нею проживали та були зареєстровані відповідач (рідна сестра позивача, донька спадкодавця), ОСОБА_3 , яка, відмовляється від прийняття спадщини і не бажає її приймати в частині спадкування вищевказаного житлового будинку, що стверджується її письмовою заявою. Інших осіб, які б претендували на спадкування житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 судом не встановлено.

На підставі чого, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що вона спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 проживала за одною адресою разом із покійною матір`ю на день відкриття спадщини і не відмовилася від прийняття спадщини, а отже, прийняла спадщину.

Також, судом було встановлено, що інших осіб, які б претендували на майно після смерті спадкодавця, в тому числі осіб які мають право на обов`язкову частку в спадковому майні - не має.

Отже, ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем відкритої спадщини на вищевказане спадкове майно.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд бере до уваги те, що відповідачем ОСОБА_3 , позовні вимоги було визнано та не надано до суду жодних заперечень, проти задоволення позову чи письмових доказів, які б спростовували доводи позивача.

Зважаючи на те, що надані позивачем докази є належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, при цьому, судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, тому на переконання суду позовні вимоги викладені в даній позовній заяві підлягають до задоволення в повному обсязі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 83, 175, 177, 184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 392, 1216, 1220, 1223 , 1268 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22.08.2025

Суддя: І. А. Даруда