15 серпня 2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді: Майдан С.І.,
за участю секретаря: Кирпиченко І.А.,
представника позивача: Токаленко В.М. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.1994 року, посвідченого Білозерською державною нотаріальною конторою Херсонської області за реєстровим №1-1821, сестрі позивачки ОСОБА_2 та брату ОСОБА_3 належало по частині житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . В грудні 1994 року сестра ОСОБА_2 запропонувала позивачу придбати у неї належну їй частину вказаного житлового будинку. Для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу необхідно було підготувати технічну документацію та замовити оцінку належної їй частини будинку. Однак, часу на це не було, оскільки відповідачу необхідно було терміново виїжджати, тому 15.12.1994 року позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 7000 рублів, а відповідач власноруч написала розписку про те, що отримала грошові кошти та передає позивачу у власність належну їй частину житлового будинку. При цьому, ОСОБА_2 зобов`язалася протягом року підготувати технічну документацію та замовити оцінку проданої частини житлового будинку для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу у нотаріуса відповідно до вимог чинного законодавства. 19.12.2011 року ОСОБА_1 зареєструвала права власності ОСОБА_2 на спірного майна. Через деякий час через небажання сестри звернутися до нотаріуса, щоб посвідчити договір купівлі-продажу, відносини сторін погіршилися. Відповідач повідомила, що в неї відсутні кошти на оформлення будинку на ім`я позивача, ОСОБА_2 відала позивачу оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом і в теперішній час подальша доля спірного будинку відповідача не цікавить. На час придбання позивачем у відповідача частини житлового будинку брат ОСОБА_3 вже тривалий час там не проживав. Після смерті брата, позивач оформила спадкові права на належну йому 1/2 частину спірного будинку. Таким чином, з грудня 1994 року ОСОБА_1 самостійно доглядає за будинком, сплачує комунальні платежі за весь будинок, проводить поточні ремонти всього будинку, вважає себе власником всього будинку, оскільки ні сестра, ні брат там не мешкали. 15.11.2019 року позивач замовила послуги з встановлення меж та отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. Однак, з`ясувалося, що ОСОБА_1 не має можливості цього зробити, оскільки право власності на 1/2 частину будинку, яка належала сестрі, не оформлене у встановленому порядку. В теперішній час позивач не має можливості реалізувати своє право власника, а саме здійснити реєстрацію права власності на зареєстровану за ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку, оскільки договір купівлі-продажу між ними не був нотаріально посвідчений. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.1994 року, посвідченого Білозерською державною нотаріальною конторою Херсонської області за реєстровим №1-1821, належала ОСОБА_2 .
Ухвалою від 02.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 11.06.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою від 15.08.2025 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Надала згоду на ухвалення заочного рішення.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подавала.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно актового запису по народження №92 від 15.04.1958 року, батьками ОСОБА_5 записані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Згідно актового запису про народження №4 від 09.03.1953 року, батьками ОСОБА_8 записані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.1994 року, посвідченого Білозерською державною нотаріальною конторою Херсонської області за реєстровим №1-1821, сестрі позивачки ОСОБА_2 та брату ОСОБА_3 належало по частині житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно розписки, 15.12.1994 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7000 рублів за продаж їй 1/2 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2018 року, посвідченого Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-411, ОСОБА_1 , після смерті брата ОСОБА_3 , належить на праві власності 1/2 частина житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №118950168 від 29.03.2018 року.
Згідно договору №592 від 15.11.2019 року ОСОБА_1 замовила послуги з встановлення меж та отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. За вказані послуги позивачем сплачено 3000 грн, згідно рахунку-фактури №СФ-0000611 від 15.11.2019 року.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 356448315 від 30.11.2023 року, 19.12.2011 року позивач зареєструвала право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину спірного житлового будинку.
Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). (п. 14 Постанови).

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділи чужим майном і з 1994 року продовжує відкрито, безперервно користуватися 1/2 частиною спірного житлового будинку, яка належала відповідачу по справі, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 335, 344 ЦК України, ст. ст.2, 4, 7, 9, 10, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.1994 року, посвідченого Білозерською державною нотаріальною конторою Херсонської області за реєстровим №1-1821, належала ОСОБА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: С.І. Майдан