ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 2-814/10

провадження № 61-1413св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року у складі колегії суддів:

Зубакової В. П., Бондар Я. М., Остапенко В. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У 2010 році Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі -

АТ «Ощадбанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2010 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України»

в особі філії - Правобережного відділення № 6719 заборгованість за кредитним договором в розмірі 173 865,70 грн, а також судові витрати зі сплати державного мита в розмірі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року заяву ВАТ«Державний ощадний банк України» задоволено; поновлено ВАТ «Державний ощадний банк України» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа від

01 березня 2010 року у справі № 2-814/10. Відкликано виконавчий лист

№ 2-814/10 від 01 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Правобережне відділення № 6719 заборгованості в розмірі 173 865,70 грн. Видано новий виконавчий лист у справі № 2-814/10, оформлений належним чином.

20 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Булгаков В. С. звернувся до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року цивільну справу № 2-814/10 за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України»

в особі філії -Правобережне відділення № 6719 до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості витребувано із Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Листом від 24 лютого 2023 року б/н Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області повідомив про знищення цивільної справи

№ 2-814/10 у зв`язку з закінченням строків зберігання.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2023 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області направлено копії матеріалів апеляційного провадження № 22-ц/803/3704/23 для вирішення питання про відновлення судового провадження у справі

№ 2-814/10.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 серпня 2023 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження у справі № 2-814/10 з підстав, передбачених частиною третьою статті 494 ЦПК України, - через недостатність зібраних судом матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження

в частині процесуальних та інших матеріалів справи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Булгакова В. С. на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року повернено заявникові.

Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Булгакова В. С. задоволено.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що повернення апеляційної скарги у зв`язку з тим, що втрачене судове провадження не відновлено, суперечить нормам процесуального права та позбавляє заявника права на перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції, що вказує на порушення права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє Булгаков В. С.,

у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року.

Ухвала мотивована тим, що апеляційну скаргу на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня

2013 року подано до суду 20 лютого 2023 року, тобто після спливу більше ніж

9 років після постановлення ухвали, доказів наявності обставин непереборної сили заявник не надав. Апеляційний суд зазначив, що матеріали справи

№ 2-814/10 знищено у зв`язку із закінченням строків зберігання, а ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 серпня 2023 року, яка набрала законної сили та не була оскаржена

ОСОБА_1 , відмовлено у відновленні втраченого судового провадження

у справі № 2-814/10 з підстав, передбачених частиною третьою статті 494 ЦПК України, - через недостатність зібраних судом матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження в частині процесуальних та інших матеріалів справи.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

02 лютого 2025 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд мав би в частині визначення строку на апеляційне оскарження, в тому числі і щодо присічного строку на оскарження судового рішення, керуватися тільки ЦПК України в редакції, яка діяла на момент винесення ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року. Вказує, що

ОСОБА_1 не було відомо про існування ані заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2010 року, ані про ухвалу Саксаганського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року. Про існування вказаних судових рішень ОСОБА_1 дізнався від свого представника, який на початку лютого 2023 року отримав в архіві Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області їх копії та довідку про знищення справи. Оскільки в матеріалах справи немає жодного доказу, який свідчив би про обізнаність ОСОБА_1 щодо цієї справи, суд мав би застосувати пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України.

Доводи інших учасників справи

24 лютого 2025 року АТ «Ощадбанк» подало до Верховного Суду відзив,

у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що відповідач пропустив строк на апеляційне оскарження рішення більш ніж на один рік, що є підставою для відмови

у відкритті апеляційного провадження відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України. Твердження заявника про необхідність застосування норм Закону в редакції, яка діяла на час винесення ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня

2013 року, спростовуються конституційним принципом незворотності дії закону в часі та негайної дії норми процесуального права. Банк вказує, що виконавчий лист щодо виконання судового рішення із серпня 2014 року неодноразово перебував на виконанні. У межах усіх виконавчих проваджень було накладено арешти на майно боржника, зокрема транспортний засіб та кошти, розміщені на рахунках боржника, які діють дотепер і про які боржник не міг не знати. Отже, ОСОБА_1 був обізнаний про відкриття щодо нього виконавчих проваджень та свідомо вжив усіх заходів для уникнення виконання рішення суду. Під час вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження сторони були належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2025 року представнику

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 поновлено строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

07 квітня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду,

а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Ухвала суду першої інстанції, яка була предметом апеляційного оскарження, прийнята 04 червня 2013 року.

Згідно з пунктом 13 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду

у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого

2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2022 року у справі

№ 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) погодилася з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц, про те, що процедура апеляційного оскарження визначається за процесуальними правилами, які діють на момент подання апеляційної скарги, а не на час ухвалення оскарженого рішення.

Таким чином, апеляційний суд правильно застосував норми ЦПК України

в редакції, яка діяла станом на момент подання апеляційної скарги.

За наведених підстав необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що суд мав би в частині визначення строку на апеляційне оскарження, в тому числі і щодо присічного строку на оскарження судового рішення, керуватися тільки ЦПК України в редакції, яка діяла на момент винесення ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком апеляційного суду щодо відмови у відкритті апеляційного провадження у справі з таких підстав.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не

є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого

є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE,

№ 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Заінтересовані особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та

№ 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 354 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Тлумачення вказаної правової норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавством імперативно встановлено процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

У цьому аспекті дослідженню підлягають дві умови, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, а саме: а) чи подано апеляційну скаргу особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі

в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; б) чи пропущено строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 06 грудня

2023 року у справі № 200/13452/18 (провадження № 61-8954св23).

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, представник відповідача вказує, що

ОСОБА_1 не отримував жодної повістки-повідомлення про виклик у судове засідання на 04 червня 2013 року у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 370 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення ухвали від 04 червня 2013 року) заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката.

Згідно з частиною другою статті 371 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення ухвали від 04 червня 2013 року) заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні

з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не

є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Результат аналізу наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що ЦПК України, який був чинним на час постановлення ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року, передбачав обов?язок суду повідомити сторін про розгляд заяви про поновлення строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час

і місце розгляду своєї справи (частина друга статті 6 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали від 04 червня 2013 року)).

У статті 27 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали від

04 червня 2013 року) передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 74 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення ухвали від 04 червня 2013 року) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій,

у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції.

На підставі системного аналізу норм ЦПК України можна дійти висновку, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка, відповідно, не знала / не могла знати про розгляд справи.

Із матеріалів справи відомо, що відомостей про направлення та вручення ОСОБА_1 судової повістки-повідомлення про розгляд справи 04 червня 2013 року немає.

Отже, апеляційний суд залишив поза увагою те, що, порушивши норми процесуального законодавства, суд першої інстанції здійснив розгляд справи без належного повідомлення ОСОБА_1 про її розгляд, чим порушив норми статті 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд не дослідив та не надав правової оцінки доводам ОСОБА_1 , викладеним

в апеляційній скарзі, про причини подання ним апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, не врахував того, що в частині третій статті 354 ЦПК України передбачено, що строк на апеляційне провадження може бути поновлено у разі пропуску

з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Всупереч частині першій статті 382 ЦПК України апеляційний суд не навів

в оскаржуваній ухвалі мотивів відхилення аргументів, викладених

в апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

Таким чином, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд неправильно застосував норми частини другої статті 358 ЦПК України.

Аргументи АТ «Ощадбанк» про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про існування виконавчих проваджень, у межах яких було накладено арешти на майно боржника, є безпідставні та не спростовують висновку про необізнаність ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження

у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року скасувати, справу передати на розгляд до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов