П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року

м. Рівне

Справа № 572/3411/24

Провадження № 22-ц/4815/672/25

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: суддя Довгий І.І.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

о 13 год. 48 хв. 24 лютого 2025 року

у м. Сарни Сарненського району Рівненської області

Повний текст рішення складено: 28 лютого 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Маринич В.В.

учасники справи:

позивач Головне управління Національної поліції України в Рівненській області;

відповідач1 ОСОБА_1 ;

відповідач2 ОСОБА_2 ;

за участі: учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бевз Тетяни Сергіївни на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Головного управління Національної поліції України в Рівненській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року в суд звернулося Головне управління Національної поліції України в Рівненській області (далі ГУНП в Рівненській області) з позовом до відповідачів, де просило:

- зобов`язати ОСОБА_1 звільнити і повернути самовільно зайняту частину земельної ділянки з кадастровим номером: 0:01:030:0322 площею 0,299 га (державна власність) з боку земельної ділянки з кадастровим номером: :01:030:0083 площею зайняття 135 м2, та з боку земельної ділянки з кадастровим номером: :01:030:0202 площею зайняття 305 м2;

- зобов`язати ОСОБА_2 звільнити та повернути самовільно зайняту частину земельної ділянки з кадастровим номером: 0:01:030:0322 площею 0,299 га (державна власність) з боку земельної ділянки з кадастровим номером: :01:030:0050 площею зайняття 26 м2.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що на балансі ГУНП в Рівненській області перебуває земельна ділянка площею 0,2990 га, кадастровий номер: 0:01:030:0322, цільове призначення: "Розміщення та постійна діяльність Національної поліції України, її територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції (для облаштування спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів)" на території м. Сарни Рівненської області по вулиці Технічна, 1.

Відповідно до Аудиторського звіту №5 за результатами проведеного позапланового внутрішнього аудиту в ГУНП в Рівненській області за період з 01 квітня 2022 року по 28 лютого 2023 року встановлено факт самовільного зайняття сторонніми особами земельної ділянки в м. Сарни.

Для підтвердження факту самовільного зайняття земельної ділянки позивачем було замовлено сертифіковану послугу GPS знімання з перенесенням меж земельної ділянки в натурі (на місцевість).

Згідно з ситуаційною схемою фактичного використання та розташування земельних ділянок в м. Сарни встановлено факт самовільного захоплення частини земельної ділянки ГУНП в Рівненській області. Площа самозахоплення складає 0,0145 га, 0,0302 га та 0,0014 га. На цій площі знаходяться господарські споруди ОСОБА_1 , якій належать земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:030:0083 та :01:030:0202; ОСОБА_2 , якому належить земельна ділянка з кадастровим номером: :01:030:0050. Зазначені земельні ділянки площею 0,2990 га межують із земельною ділянкою ГУНП в Рівненській області, кадастровий номер: 0:01:030:0322.

Для приведення у відповідність, збереження цілісності та цільового використання земельної ділянки державної форми власності було вжито заходи реагування з метою звільнення від господарських споруд частини самовільно зайнятих земельних ділянок, яка перебуває у постійному користуванні ГУНП в Рівненській області. Так, ОСОБА_1 було надіслано лист попередження від 16.08.2023 № 4528/116/05/31-2023 з вимогою звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки. Лист № 1182-2023 від 24.01.2023 з таким самим змістом було надіслано і ОСОБА_2 .

Натомість відповідачі в добровільному порядку відмовились звільнити земельну ділянку, що було підставою для звернення до суду з позовом.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити та повернути самовільно зайняту частину земельної ділянки, кадастровий номер: 0:01:030:0322, площею 0,299 га (державна власність) з боку земельної ділянки, кадастровий номер: :01:030:0083, площею зайняття 135 м2, та з боку земельної ділянки, кадастровий номер: :01:030:0202, площею зайняття 305 м2.

Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити та повернути самовільно зайняту частину земельної ділянки, кадастровий номер: 0:01:030:0322, площею 0,299 га (державна власність) з боку земельної ділянки, кадастровий номер: :01:030:0050, площею зайняття 26 м2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГУНП в Рівненській області 1 514 гривень понесених судових витрат та 5 000 гривень витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ГУНП в Рівненській області 1 514 гривень понесених судових витрат та 5 000 гривень витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи.

У поданій через свого представника адвоката Бевз Т.С. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, відмовивши повністю у позові в частині вимог до ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом того, що правильним способом захисту права власника земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Як встановлено, позивач просить звільнити та повернути самовільно зайняту частину земельної ділянки. При цьому не визначено, яким чином це має бути здійснено та яка доля нерухомого майна, що знаходиться на цій земельній ділянці. Тому вважає, що ГУНП в Рівненській області обрано неефективний спосіб захисту свого права.

Звертає увагу, що на віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17). Обчислення позовної давності у разі звернення з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється із дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Така позиція відповідає висновкам, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц, від 30 січня 2019 року у справі №357/9328/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі №352/469/18 зазначено, що дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язано з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах. Правова визначеність є універсальною правовою категорією, дія якої поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав та свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав і порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Заявником вказувалося, що ГУНП в Рівненській області звернулося в суд з позовом 02 серпня 2024 року. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення позивачу розроблено 26 серпня 2020 року та погоджено 07 вересня 2020 року. 25 вересня 2020 року розпорядженням голови Сарненської районної державної адміністрації спірну земельну ділянку надано ГУНП в Рівненській області у постійне користування.

Щодо ОСОБА_1 , то земельна ділянка з кадастровим номером: :01:030:0083 належить їй з 23 березня 2007 року, а земельна ділянка з кадастровим номером: :01:030:0202 з 19 березня 2013 року. Технічний паспорт на будинок ОСОБА_1 з господарською будівлею на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:030:0083 виготовлено у 2016 році і з того часу жодні інші споруди та будівлі не зводилися.

Отже, з моменту, коли позивачу у 2020 році було надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою та передано земельну ділянку у постійне користування, він міг дізнатися про порушення свого права. Тобто перебіг позовної давності почався саме 25 вересня 2020 року, а тому сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові.

За наведеного рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених вимог ГУНП в Рівненській області до ОСОБА_1 .

У поданому відзиві ГУНП в Рівненській області, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

До початку судового засідання представником ОСОБА_1 адвокатом Бевз Т.С. подано клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на її тимчасову непрацездатність, про що надала копію медичного висновку від 08 серпня 2025 року №1111-ТМАС-МТ22-8А6Е.

Проте з клопотанням погодитися не можна, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належно повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тобто процесуальним законом надано право розглядати справу за відсутності сторін, які належно повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ним не порушено зазначені норми права.

При цьому ураховується, що ОСОБА_1 та її представник належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не подавали, причин, що унеможливили б укладення відповідачем договору про правову допомогу з іншим адвокатом з метою представництва її інтересів в апеляційному суді, наведено не було.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18).

Оскільки суд апеляційної інстанції не встановив неможливості розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 і її представника- адвоката Бевз Т.С., заявник реалізувала своє право на викладення відповідних доводів та аргументів в апеляційній скарзі і, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (ст. 367 ЦПК України), розгляд колегією суддів справи за відсутності представника відповідача не свідчить про порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості вимог позивача, адже зібраними у справі доказами підтверджується правомірність набуття ГУНП в Рівненській області права користування земельною ділянкою площею 0,2990 га, кадастровий номер: 0:01:030:0322, цільове призначення: "Розміщення та постійна діяльність Національної поліції України, її територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції (для облаштування спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів)" на території м. Сарни Рівненської області по вулиці Технічна, 1.

Між тим, даними Аудиторського звіту №5 за результатами проведеного позапланового внутрішнього аудиту в ГУНП в Рівненській області за період з 01 квітня 2022 року по 28 лютого 2023 року встановлено факт самовільного зайняття відповідачами спірної земельної ділянки. При цьому для підтвердження факту самовільного зайняття земельної ділянки позивачем було замовлено сертифіковану послугу GPS знімання з перенесенням меж земельної ділянки в натурі (на місцевість).

Відповідно до ситуаційної схеми фактичного використання та розташування земельних ділянок встановлено факт самовільного захоплення частини земельної ділянки ГУНП в Рівненській області. Площа самозахоплення складає 0,0145 га, 0,0302 га та 0,0014 га. На цій площі знаходяться господарські споруди ОСОБА_1 , якій належать земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:030:0083 та :01:030:0202, та ОСОБА_2 , якому належить земельна ділянка з кадастровим номером: :01:030:0050. Зазначені земельні ділянки площею 0,2990 га межують із земельною ділянкою ГУНП в Рівненській області, кадастровий номер: 0:01:030:0322.

Для приведення у відповідність, збереження цілісності та цільового використання земельної ділянки державної форми власності позивачем вживалися заходи реагування з метою звільнення від господарських споруд частини самовільно зайнятих земельних ділянок, яка перебуває у постійному користуванні ГУНП в Рівненській області. Проте добровільно, в позасудовому порядку, відповідачі порушених земельних прав позивача не усунули, а тому ці права підлягали судовому захисту.

При цьому оскаржуване рішення одночасно обгрунтовано висновками та нормами матеріального права, які регулюють правовідносини з приводу віндикаційного і негаторного позовів.

З наведених міркувань позов задоволено повністю.

Проте з такими висновками можна погодитися частково.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:030:0321 площею 0,794 га належить на праві постійного користування земельною ділянкою Сарненському РВП УМВС в Рівненській області відповідно до державного акту серії ЯЯ №253127, виданого 28 липня 2010 року Сарненською міською радою. Цей факт підтверджується витягом 274692266 від 14.09.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

З витягу №274932794 від 15.09.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права видно, що земельна ділянка з кадастровим номером: :01:030:0159 площею 0,222 га належить на праві постійного користування земельною ділянкою Сарненському РВП УМВС в Рівненській області відповідно до державного акту серії ЯЯ №253126, виданого 28 липня 2010 року Сарненською міською радою.

За умовами договору №7731 від 10 серпня 2020 року ГУНП в Рівненській області було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та постійної діяльності Національної поліції України, її територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної комісії за рахунок земельної ділянки Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області для будівництва та обслуговування будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, кадастровий номер №:01:030:0322.

Висновком експерта №382 ЮШ судової земельно-технічної експертизи від 17.05.2024 встановлено наявність факту самовільного зайняття частини земельної ділянки кадастровий номер :01:030:0322 площею 0,299 га (державна власність) з боку земельної ділянки з кадастровим номером: :01:030:0050 площею 0,1 га. Площа зайняття становить 26 м2; - наявність самовільного зайняття частини земельної ділянки з кадастровим номером: :01:030:0322 площею 0,299 га (державна власність) з боку земельної ділянки з кадастровим номером: :01:030:0083 та :01:030:0202 (приватна власність). Площа зайняття становить 440 м2, в т.ч.: з боку земельної ділянки з кадастровим номером: :01:030:0083 зайняття становить 135 м2; з боку земельної ділянки з кадастровим номером: :01:030:0202 зайняття становить 305 м2.

Відповідно до державного акту серії ЯД №262018, виданого Сарненською міською радою, на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва в АДРЕСА_1 .

07 лютого 2013 року виготовлено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови на території Сарненської міської ради в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Сарненської міської ради в АДРЕСА_1 .

16 серпня 2023 року ГУНП в Рівненській області надіслано ОСОБА_1 лист, в якому вимагалося у місячний термін звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки державної форми власності площею 0,0462 га .

24 січня 2023 року Сарненський РВП ГУНП в Рівненській області надіслано ОСОБА_2 лист-попередження в якому просить звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянку від забудови.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст.ст. 312, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Норми статей 90, 212, 152 ЗК України вказують, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Приходячи до переконання про зміну оскаржуваного рішення, колегія суддів бере до уваги встановлений судом попередньої інстанції той факт, що частина земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні територіального органу Національної поліції України, який є структурним підрозділом ГУНП в Рівненській області, а власником є держава в особі Сарненської районної державної адміінстрації Рівненської області, самовільно, за відсутності правових підстав, є зайнятою відповідачами. Тобто ними позивачу створено перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою.

При цьому колегія суддів не може погодитися із висновками суду про одночасну обгрунтованість позову як віндикаційного, так і негаторного.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 922/3166/20 зазначено, що позов власника майна про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов) відповідає способу захисту, визначеному у пункті 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, припинення дії, яка порушує право. Цей спосіб захисту пов`язаний зі вчиненням іншою особою незаконних дій, спрямованих на порушення права, належного особі. Однієї з умов застосування негаторного позову є відсутність між сторонами спору договірних відносин.

Натомість, якщо вчинене особою порушення було можливе лише як вчинене певною особою через її статус у договірному чи іншому зобов`язальному правовідношенні з власником, то негаторний позов не може бути заявлено, а право власника має захищатися за допомогою зобов`язально-правових способів.

Разом з тим якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19).

Отже, за своїми обставинами, змістом, правовою природою та характеристиками пред`явлений ГУНП в Рівненській області позов є негаторним, тобто матеріально-правовою вимогою володіючого власника до будь-якої особи про усунення перешкод, які вона створює у користуванні чи розпорядженні майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому, незважаючи на відсутність відповідних аргументів заявника, рішення суду попередньої інстанції слід змінити внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, виключивши з мотивувальної частини покликання про віндикаційний позов.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності та відмови у позові з цих підстав, відповідну заяву про що було подано заявником 18 лютого 2025 року, то вони є необґрунтованими.

Так, згідно зі ст.ст. 256, 257, 260, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Оскільки заявлені ГУНП в Рівненській області вимоги носять характер негаторного позову, тобто спрямовані на усунення перешкод у здійсненні речових прав на майно, а правопорушення є таким, що триває у часі, тому на спірні правовідносини правила про позовну давність не поширюються (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц).

Тим більше, Законом України №540-ІХ від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, за яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" на усій території України встановлено карантин з 12 березня по 3 квітня 2020 року, який в подальшому Урядом було неодноразово продовжено. Своєю постановою Кабінет Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінив з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

В подальшому пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України доповнено згідно із Законом України №2120-ІХ від 15 березня 2022 року редакцією Закону України №3450-ІХ від 08 листопада 2022 року таким текстом: "У період дії воєнного стану в Україні, веденного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

При цьому звертається увага, що позивач звернувся в суд у серпні 2024 року, тобто під час законодавчого зупинення позовної давності.

Оскільки перебіг позовної давності розпочався 25 вересня 2020 року як на тому наполягає заявник, однак цей матеріально-правовий строк було з 12 березня 2020 року продовжено на період карантинних заходів, а з 24 лютого 2022 року його перебіг зупинено, тому покликання представника ОСОБА_1 адвоката Бевз Т.С. на сплив позовної давності та відмову в зв`язку із цим у позові також є необґрунтованими.

Тому до застосування не підлягають як нерелевантні і висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц, від 30 січня 2019 року у справі №357/9328/15-ц та у постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі №352/469/18.

В іншій частині аргументи заявника про помилковість оскаржуваного рішення на увагу не заслуговують і відхиляються.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для зміни оскаржуваного рішення відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неправильне застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бевз Тетяни Сергіївни задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року змінити, виключивши із мотивувальної частини покликання на висновки і норми матеріального права щодо віндикаційного позову.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків