Справа № 216/2236/17
провадження №2/216/443/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді Чирського Г.М.

за участю секретаря судового засідання Смолдирева М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Управління Державної казначейської служби у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Головного Управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області про стягнення шкоди та за зустрічним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_2 , за участю Військової прокуратури Криворізького гарнізону Південного регіону про повернення транспортного засобу, об`єднану з цивільною справою за позовом військового прокурора Криворізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 , Управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про зобов`язання повернути транспортні засоби,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який було неодноразово уточнено (а.с. 2-3, 59-60, 139-141 т.1, в останньому варіанті - а.с. 153-156 т.1) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Управління Державної казначейської служби у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Головного Управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області про стягнення шкоди. В обґрунтування уточненого позову зазначено, що на підставі мобілізаційних розпоряджень ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 «Про часткову мобілізацію» 09 серпня 2014 року військовою частиною НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) був мобілізований транспортний засіб сідловий тягач DAF TE95.430 XF, державний номер НОМЕР_3 , 2002 року випуску, власником якого є громадянин ОСОБА_1 , та напівпричіп бортовий SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, який належить Приватному підприємству «Оксамит Авто». З часу залучення транспортного засобу під час мобілізації пройшло понад 5 (п?ять) років. Але, до теперішнього часу офіційно повернення транспортного засобу власнику не відбулося та акт про повернення транспортного засобу, залученого під час мобілізації не складений. Транспортний засіб був мобілізований відповідно до вищеназваного Указу Президенту України від 21 липня 2014 року на період проведення антитерористичної операції. Проведення антитерористичної операції Указом Президента України №116/2018 від 30 квітня 2018 року завершено.

Позивач звертався з заявами до військового комісаріату, який залучав транспортний засіб (відповідач по справі №l) та керівництва військової частини, в розпорядженні якого перебували транспортні засоби у період його залучення для виконання військово-транспортного обов?язку. Відповідачі по справі не заперечували проти вищевикладених фактичних обставин, у письмовій відповіді роз?яснили порядок залучення та повернення транспортних засобів та визначення обсягу шкоди, завданої транспортним засобам в наслідок їх залучення. Але, не заперечуючи по фактичним обставинам справи, відповідачі по справі ніяких практичних заходів, направлених на задоволення вимог позивача, не здійснили.

Вичерпавши усі можливості для позасудового захисту своїх законних прав та інтересів, позивач у травня 2017 року звернувся з позовом до суду. При зверненні з позовом до суду позивач вимагав стягнути на його користь вартість транспортного засобу, а саме сідлового тягача DAF TE 95 ХF. Позивачем були отримані висновки судового експерта по визначенню ринкової вартості транспортних засобів, згідно яких середня ринкова вартість транспортного засобу - сідлового тягач DAF TE95 XF, 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , складає 236 563 гривні 73 копійки, а ринкова вартість причіпа SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, який належить Приватному підприємству «Оксамит Авто», складає 232 340 гривень 63 копійки. Загалом вартість транспортних засобів, які були залучені Військовою частиною та місцезнаходження яких невідомо, складає 468 904 гривні 36 копійок.

Враховуючи викладене позивач просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, який фінансує Міністерство оборони України, вартість завданої ОСОБА_1 и коди, яка виникла внаслідок неповернення власнику залучених під час мобілізації транспортних засобів в загальній сумі 468 904,36 грн.; Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, який фінансує Міністерство оборони України, судові витрати в сумі 2 916 гривень 47 копійок судового збору та 3500 гривень на проведення автотоварознавчих експертиз.

В свою чергу відповідач за первинним позовом - військова частина НОМЕР_1 12 червня 2018 року звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військова прокуратура Криворізького гарнізону Південного регіону про повернення транспортного засобу (а.с. 107-108 т.1).

Одночасно з цим позовом до ОСОБА_2 про повернення транспортних засобів звернувся військовий прокурор Криворізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 , Управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про зобов`язання повернути транспортні засоби. (т.2 а.с. 2-4).

За позовною заявою військового прокурора 11.10.2018 р. було відкрито провадження по справі №216/4719/18. (т.2 а.с. 30).

Ухвалою суду від 11 жовтня 2019 року вказані справи об?єднані в одне провадження (т.2 а.с. 51-52). Як стверджує військовий прокурор, ОСОБА_1 на вказаних транспортних засобах 22 серпня 2015 року був командирований у м. Київ, до місця призначення не прибув та розпорядився транспортними засобами на власний розсуд. Прокурор вважає доведеним той факт, що транспортні засоби в розпорядженні Військової частини відсутні і тому не може бути проведена оцінка вартості зносу транспортних засобів, на період перебування їх по мобілізації. Транспортні засоби - сідловий тягач DAF TE 95.430 XF та напівпричіп бортовий SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, на який належить Приватному підприємству «Оксамит Авто», в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 відсутні. Тому позивачі за зустрічним позовом та за об`єднаною цивільною справою просять зобов`язати ОСОБА_1 повернути військовій частині НОМЕР_1 взятий на облік військової частиною транспортний засіб, а саме: сідельний тягач DAF TE95XF (військовий номер НОМЕР_6 ), 2002 року випуску, з ФОП « ОСОБА_1 » у технічно-справному стані.

У своїх відзивах відповідач за первісним позовом військова частина НОМЕР_1 , просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на те, що всі дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 грунтуються на положеннях чинного законодавства України. Відповідно до п. 7 Положення про військово-транспортний обов?язок, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України №1921 від 28.12.2000 року, військово-транспортний обов?язок виконується в особливий період - шляхом передачі підприємствами, установами та організаціями а також громадянами транспортних засобів і техніки для задоволення потреб військових формувань відповідно до визначених завдань. Згідно із маршрутним листом з ФОП ОСОБА_1 та ПП «Оксамит Авто» сідельний тягач DAF TE95XF під держаним номером НОМЕР_3 та напівпричіп SCMMITZ за державним номером НОМЕР_4 було відправлено Центрально-Міським райвійськкоматом у розпорядження військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до шляхового листа від 21.08.2015 року ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки військової служби на посаді водія DAF TE95 XF, о 06.00 год. 22.08.2015 року виїхав по маршруту «Кривий Ріг- Київ», проте станом на 29.04.2021 року вищезазначений транспортний засіб до частини повернутий не був.

Посилаючись на п. п. 31,32, 34, 35 Положення про військово-транспортний обов?язок, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України №1921 від 28.12.2000 року, вважають позовні вимоги необгрунтованими, у задоволенні яких просили відмовити.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2024 року, на підставі розпорядження заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу № 453/24 від 20.12.2024 року, щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_3 з посади судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, справу передано для розгляду судді Чирському Г.М.

Ухвалою судді від 06.01.2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 10.03.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Учасники цивільної справи у судове засідання не з`явилися.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) ОСОБА_1 надав до суду письмову заяву, згідно змісту якої просив його позов до ІНФОРМАЦІЯ_4 розглядати без його участі, у зв`язку із проходженням ним військової служби у лавах Збройних Сил України.

Представник військової частини НОМЕР_1 надіслав письмову заяву про справи без його участі.

Представник Криворізької Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону прокурор Таушан Д. надав клопотання, в якому прохав розглядати цивільну справу без представника прокуратури, наполягаючи на задоволенні позовних вимог Криворізької Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в інтересах МОУ військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути транспортні засоби.

Представник Міністерства оборони України - Літвін С.М. надіслав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Представника третьої особи Головного Управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області Тараненко М.С. надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність.

В зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписного технічного засобу не здійснювалося згідно приписів ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні обставини.

Так, на підставі мобілізаційних розпоряджень ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 «Про часткову мобілізацію» 09 серпня 2014 року військовою частиною НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) був мобілізований транспортний засіб сідловий тягач DAF TE95 XF, державний номер НОМЕР_3 , 2002 року випуску, власником якого є ФОП ОСОБА_1 , та напівпричіп бортовий SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, який належить Приватному підприємству «Оксамит Авто».

Згідно із маршрутним листом, виданим ІНФОРМАЦІЯ_5 , з ФОП ОСОБА_1 та ПП «Оксамит Авто» у розпорядження військової частини НОМЕР_1 отримано та взято на облік сідловий тягач DAF TE 95 XF, військовий номер НОМЕР_6 та напівпричіп бортовий SCHMITZ військовий номер НОМЕР_7 , що також підтверджено довідкою про прийом автомобіля та напівпричепа військовою частиною від 09.08.2014 р., яка була видана ОСОБА_1 , Відомостями про наявність і технічний стан транспортних засобів станом на 01.08.2014 р. (а.с. 61-69 т.1, а.с. 5-26 т.2).

Вищенаведені дії щодо передачі до військового формування зазначених транспортних засобів судовому або будь- якому іншому порядку не оскаржувались та не заперечувалися позивачами за зустрічними позовами (т.а.с. 70-71 т.1). Виходячи з наведеного, вбачається, що сідловий тягач DAF TE НОМЕР_8 та напівпричіп бортовий SCHMITZ були поставлені у військову частину НОМЕР_1 , що також підтверджується Актом приймання - передачі транспортних засобів і техніки та Витягом з реєстру зареєстрованих ТЗ ЗСУ (т.1 а.с. 67, т.2 а.с. 17).

Так, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 196 від 08.08.2014 року на військову службу за мобілізацією солдата ОСОБА_1 було призвано водієм господарчого відділення 4 взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1418 від 09.09.2024 року «Про розподіл техніки по підрозділам і закріплення машин за водіями» за ОСОБА_1 закріплено вищезазначені транспортні засоби.

Згідно наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 № 287 від 08.09.2015 року, молодшого сержанта ОСОБА_1 було звільнено в запас відповідно до п.1 Указу Президента України від 06.05.2015 № 254/2015 «Про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 06.05.2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію» та ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

На думку позивача, Указом Президента України від 06.05.2015 №254/2015 було оголошено демобілізацію військовослужбовців, а тому спірний транспортний засіб відповідно до положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підлягає поверненню відповідачем позивачу, оскільки процес повернення транспортних засобів, залучених на особливий період під час мобілізації, нерозривно пов`язаний з оголошенням демобілізації.

Відповідно до п. 7 Положення про військово-транспортний обов?язок, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України №1921 від 28.12.2000 року, військово-транспортний обов?язок виконується в особливий період - шляхом передачі підприємствами, установами та організаціями а також громадянами транспортних засобів і техніки для задоволення потреб військових формувань відповідно до визначених завдань. Згідно із маршрутним листом з ФОП ОСОБА_1 та ПП «Оксамит Авто» сідельний тягач DAF TE95XF, під держаним номером НОМЕР_3 , та напівпричіп SCMMITZ за державним номером НОМЕР_4 , було відправлено Центрально-Міським райвійськкоматом у розпорядження військової частини НОМЕР_1 .

Згідно із п. 31, 32 Положення про військово-транспортний обов?язок, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України №1921 від 28.12.2000 року, для повернення транспортних засобів і техніки керівники підприємств, установ та організацій, транспортні засоби і техніка яких залучалися під час мобілізації, звертаються до військового комісаріату за місцем їх залучення з відповідною заявою. Строки та пункти повернення транспортних засобів і техніки визначаються військовими комісаріатами за погодженням з місцевими держадміністраціями і доводяться до відома керівників підприємств, установ та організацій.

Відповідно до п. 34, 35 Положення про військово-транспортний обов?язок, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України N?1921 від 28.12.2000 року, обсяг шкоди, завданої транспортним засобам і техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації, визначається під час підготовки військовими частинами (підрозділами), установами та організаціями військових формувань транспортних засобів і техніки до повернення підприємствам, установам та організаціям. Визначення обсягу шкоди, завданої транспортним засобам і техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації, здійснюється суб?єктом оціночної діяльності - суб?єктом господарювання, суб?єктом оціночної діяльності - органом державної влади та органом місцевого самоврядування або судовим експертом за результатами проведення оцінки майна у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, відповідно до встановлених стандартів та методик за рахунок коштів державного бюджету, призначених для фінансування військових формувань, для задоволення потреб яких залучалися транспортні засоби і техніка.

Про повернення транспортних засобів і техніки, залучених під час мобілізації, складається акт за формою згідно з додатками 6 і 7. До акта про повернення транспортних засобів і техніки додається висновок експерта (експертне дослідження) або звіт про оцінку майна (акт оцінки майна). Звіт Про оцінку майна (акт оцінки майна), складений за результатами її проведення, підлягає рецензуванню відповідно до законодавства про оцінку майна. майнових прав та професійну оціночну діяльність. Натомість вищезазначених актів складено не було, а тому експертних досліджень та акту оцінки майна не проводилось.

Також згідно п. 37 та 38 Положення про військово-транспортний обов?язок, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України №1921 від 28.12.2000 року, компенсація шкоди, завданої транспортним засобам і техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету протягом п?яти наступних бюджетних періодів після оголошення демобілізації та повернення транспортних засобів і техніки підприємствам, установам та організаціям.

Для отримання компенсації шкоди, завданої транспортним засобам і техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації, керівник підприємства, установи та організації, транспортні засоби і техніка яких залучалися під час мобілізації, після оголошення демобілізації та повернення транспортних засобів і техніки звертається до військового комісаріату за місцем їх залучення із заявою, до якої додаються акт приймання-передачі, акт про повернення під час демобілізації транспортних засобів і техніки і висновок експерта (експертне дослідження) або звіт про оцінку майна (акт оцінки майна).

За результатами розгляду заяви військовий комісаріат оформляє висновок про здійснення виплати для компенсації шкоди, завданої транспортному засобу або техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації, за формою згідно з додатком 8, який підписується військовим комісаром із зазначенням прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою.

Військовий комісаріат на підставі згаданого висновку визначає потребу в коштах, яка враховується Міноборони у бюджетному запиті на наступний бюджетний період після оголошення демобілізації. Виплата компенсації шкоди здійснюється військовими комісаріатами у порядку черговості оформлення висновків.

З огляду на встановлені обставини, суд доходить до висновку, що спірні правовідносини за первісним позовом між сторонами виникли з приводу повернення позивачеві майна (спірного транспортного засобу), залученого на особливий період під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 14.05.2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію».

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно ст. 1 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції, чинній на час вилучення спірного транспортного засобу):

мобілізація комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період:

особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти (ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

У ч. 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що зміст мобілізації становить, зокрема, переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Отже, мобілізація це комплекс заходів, які здійснюються з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року №303/2014 було оголошено мобілізацію, пунктом 3 якого визначено, що мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Даний Указ набрав чинності 18.03.2014 року, отже, з 18.03.2014 року в України почав діяти особливий період та було проведено часткову мобілізацію.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 року № 607/2014 у зв`язку з поширенням проявів тероризму на території України, постановлено, зокрема, оголосити та провести часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Указом Президента «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 року № 454 оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Ухвалено здійснити призов військовозобов`язаних, у тому числі резервістів, та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

У наступному, Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», який є чинним, оголошено про проведення протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Ухвалено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Таким чином, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні почав діяти особливий період від 17.03.2014. І Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, чи рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу, не приймав.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 131/1449/16-ц та у справі № 727/2187/16-ц, від 20.02.2018 у справі №640/4439/16-ц, від 21.02.2018 у справі № 211/1546/16-ц, від 25.04.2018 у справі №205/1993/17-ц.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено зміст мобілізаційної підготовки, який становить, зокрема, підготовку й утримання в належному стані техніки та об`єктів, призначених для передачі в разі мобілізації Збройним Силам України, іншим військовим формуванням; доведення основних показників мобілізаційного плану, укладання договорів (контрактів) на виконання підприємствами, установами і організаціями мобілізаційних завдань (замовлень), поставку матеріально-технічних ресурсів, виконання робіт та надання послуг в особливий період; підготовку транспортної системи до забезпечення мобілізації.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції, чинній на час вилучення спірного транспортного засобу) військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів (ч. 1).

Порядок виконання військово-транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок відшкодування державою вартості майна чи збитків, яких зазнають центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, а також громадяни внаслідок вилучення чи примусового відчуження транспортних засобів в особливий період, визначається законом (ч. 2).

Виконання військово-транспортного обов`язку під час мобілізації, якщо не введений правовий режим воєнного чи надзвичайного стану, здійснюється згідно з Мобілізаційним планом України шляхом безоплатного залучення транспортних засобів підприємств, установ та організацій усіх форм власності для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на умовах їх повернення власникам після оголошення демобілізації. Обсяги транспортних засобів за типами та марками, які планується залучити під час мобілізації, для підприємств, установ та організацій усіх форм власності встановлюються згідно з Мобілізаційним планом України місцевими державними адміністраціями за поданням військових комісаріатів. Залучення транспортних засобів під час мобілізації здійснюється військовими комісаріатами на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, які оформлюються відповідними розпорядженнями. Приймання-передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби. Повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації. Порядок компенсації шкоди, завданої транспортним засобам внаслідок їх залучення під час мобілізації, визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 3).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 року № 1921 затверджено Положення про військово-транспортний обов`язок (далі Положення № 1921).

У пунктах 2, 5, 11 Положення № 1921 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що військово-транспортний обов`язок встановлюється з метою забезпечення потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань на період мобілізації та у воєнний час у транспортних засобах (п. 2).

Вилучення (відчуження) транспортних засобів здійснюється районними (міськими) військовими комісаріатами на підставі розпоряджень місцевих держадміністрацій в обсягах лімітів та відсоткових норм вилучення, затверджених Кабінетом Міністрів України, як окремо, так і у складі спеціальних формувань, які передаються військовим формуванням на період мобілізації та у воєнний час (п. 5).

Ліміти вилучення (відчуження) транспортних засобів за типами та марками (крім мотоциклів і гужового транспорту) для підприємств, установ, організацій, районів і міст встановлюються у мирний час відповідними місцевими держадміністраціями за поданням військових комісаріатів (п. 11).

Таким чином, на підставі встановлених обставин та з огляду на наведені вище положення законодавчих актів суд доходить висновку, що залучення сідлового тягача DAF TE95XF, державний номер НОМЕР_3 , 2002 року випуску, власником якого на той момент був ОСОБА_1 , та напівпричіп бортовий SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, здійснено на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 року № 607/2014 «Про часткову мобілізацію» відповідно до ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції, чинній на час постановлення Указу від 21.07.2014 року) демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 року № 607/2014 у зв`язку з поширенням проявів тероризму на території України, постановлено, зокрема, оголосити та провести часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. (на території областей та міста Києва).

Призов військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Указом Президента від 06.05.2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію» постановлено, зокрема, оголосити та провести часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Указом Президента України від 06.05.2015 року № 254/2015 «Про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454 "Про часткову мобілізацію", постановлено провести у травні - липні 2015 року звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454 "Про часткову мобілізацію".

Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із звільненням у запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454 "Про часткову мобілізацію", у тому числі з їх перевезенням до місць проживання (перебування).

Таким чином, Указ Президента України від 06.05.2015 року № 254/2015 «Про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454 "Про часткову мобілізацію" стосується лише звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 06.05.2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію».

В той же час, Президентом України не приймалось жодних рішень про повну демобілізацію провадження комплексу заходів, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу.

З огляду на відсутність рішень Президента України про повну демобілізацію, суд доходить до висновку про відсутність підстав для повернення позивачу транспортного засобу внаслідок постановлення Указу Президента України від 06.05.2015 року № 254/2015 «Про звільнення в запас в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454 "Про часткову мобілізацію"», оскільки Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» є чинним, не завершив дію особливого періоду та не є підставою для повернення спірного транспортного засобу позивача, залученого на особливий період в порядку ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час часткової мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 06.05.2014 року.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі № 916/3534/19, від 10.02.2021 року у справі № 904/4877/19.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_4 , адже умови, за настання яких передбачено повернення транспортних засобів, залучених під час мобілізації, не настали.

Щодо зустрічної позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 об`єднаної із позовом військового прокурора Криворізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Згідно ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 399 ЦК України, право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як встановлено судом та зазначалося вище, на підставі мобілізаційних розпоряджень ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 «Про часткову мобілізацію» 09 серпня 2014 року військовою частиною НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) був мобілізований транспортний засіб сідловий тягач DAF TE95 XF, державний номер НОМЕР_3 , 2002 року випуску, власником якого є ФОП ОСОБА_1 , та напівпричіп бортовий SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, який належить Приватному підприємству «Оксамит Авто».

Поряд із цим 08.08.2014 року на військову службу за мобілізацією було призвано солдата ОСОБА_1 . Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 «Про розподіл техніки по підрозділам і закріплення машин за водіями» № 1418 від 08.09.2014 року за ним закріплено вищевказані транспортні засоби.

08.09.2015 року наказом командира військової частини пп НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 звільнено в запас на підставі Указу Президента «Про демобілізацію».

У своїй позовній заяві Військовий прокурор Криворізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , а також військова частина НОМЕР_1 (у зустрічному позові) стверджують, що володільцем мобілізованих транспортних засобів на період до оголошення демобілізації є держава в особі військової частини НОМЕР_1 , тому транспортні засоби підлягають поверненню до військової частини, оскільки ОСОБА_1 без правової підстави самовільно розпорядився сідловим тягачем DAF TE 95 XF, військовий номер НОМЕР_6 , та напівпричіпом SCHMITZ військовий номер НОМЕР_7 .

При цьому, обгрунтовуючи вимоги позовів прокурор та військова частина посилаються на шляховий лист від 22.08.2015 року, згідно якого ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки військової служби на посаді водія DAF TE95 XF, о 06.00 год. 22.08.2015 року виїхав по маршруту «Кривий Ріг- Київ» (а.с. 18 т.2), стверджуючи при цьому, що після цього вищезазначений транспортні засоби до військової частини не були повернуті.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", посадові (службові) особи зобов?язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника). Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Нормами ст. 5 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів. передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п?ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Крім того, згідно з «Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України» від 21.11.2017 р. №608 службові розслідування не призначаються: у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг; якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Станом на день розгляду справи докази щодо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа, встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом, а так само матеріали службового розслідування, що прямо передбачено ст. 8 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі- Закон , позивачами за зустрічними позовами (прокурором, в/ч НОМЕР_1 ) на обгрунтування заявлених вимог, для дослідження до суду не надані, що свідчить про те, що командуванням відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 (на час проходження ним військової служби) не вживалися заходи з метою з?ясування фактичних обставин справи щодо можливого самовільного розпорядження останнім транспортними засобами.

При цьому, суд не бере до уваги шляховий лист від 22.08.2015 року в якості достовірного доказу, який з достатністю свідчить про те, що водій ОСОБА_1 не повернув транспортний засіб DAF TE95 XF, військовий номер НОМЕР_6 з напівпричіпом SCHMITZ, військовий номер НОМЕР_9 до військової частини, оскільки вказані твердження не підтверджені сукупністю інших належних та допустимих доказів, зокрема, на виконання ст. 8 Закону. А крім цього, шляховий лист містить відомості, засвідчені підписами посадових осіб військової частини пп НОМЕР_2 , зокрема, маршруту «Кривий Ріг- Київ», "Київ-Кривий Ріг", про час убиття та прибуття транспортних засобів (06.00 год. 22.08.2015 року - 22-00 год. 23.08.2015 р. (фактично)), покази спідометру до та після повернення, витрати пального, що не свідчить про обгрунтованість позовних вимог в частині заволодіння транспортними засобами ОСОБА_1 .

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачами за зустрічними позовами не надано належних та достовірних доказів завданої шкоди, а тому зустрічні позови разом із позовом об`єднаної справи не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Управління Державної казначейської служби у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Головного Управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області про стягнення шкоди, відмовити повністю.

У задоволенні зустрічної позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_2 , за участю Військової прокуратури Криворізького гарнізону Південного регіону про повернення транспортного засобу, - відмовити повністю.

У задоволенні зустрічної позовної заяви військового прокурора Криворізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 , Управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про зобов`язання повернути транспортні засоби, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г.М. Чирський