Провадження № 2/686/1350/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі

головуючої судді Заворотної О.Л.

секретаря судового засідання Сікори Ю.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

встановив:

В листопаді 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя в обґрунтування якого вказав, що перебуває із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, в провадженні суду перебуває справа про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було набуто у спільну власність майно, яке підлягає поділу в рівних частках, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Станом на момент подання до суду даної позовної заяви між сторонами не досягнуто згоди про порядок, обсяги та будь-який із можливих варіантів поділу спільного майна, що зумовлює необхідність у позивача звернутись до суду із відповідною позовною заявою та просить суд поділити спільне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступним чином, а саме:

визнати за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

визнати за ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що доводи позивача рівність часток у спільному майні подружжя є помилковими, оскільки перший внесок на придбання квартири в сумі 238000грн. були внесені за рахунок коштів отриманих від продажу квартири в АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в річних частках кожній. Ці докази спростовують твердження позивача про спільність коштів подружжя, просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 18.10.2008, про що видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.12.2024 справа № 686/25218/24 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 розірвано.

За час шлюбу подружжя набуло у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2024 № 402189443 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 звертаючись до суду із вказаним позовом вказав, що майно придбане під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, а тому є підстави для поділу квартири в ідеальних частках.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Сам по собі факт того, що майно набуте подружжям у шлюбі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, не спростовує поширення на таке майно правового режиму спільного майна подружжя, оскільки за змістом 60 СК України право спільної сумісної власності на майно виникає у обох з подружжя одночасно. При цьому статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» установлено спростовну презумпцію відомостей, унесених до єдиного державного реєстру. Наведений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15 (провадження № 11-57апп18), від 06 лютого 2019 року у справі 462/2646/17 (провадження № 11-1272апп18), від 19 червня 2019 року у справі № 826/5806/17 (провадження № 11-290апп19), від 17 червня 2020 року у справі № 826/10249/18 (провадження № 11-771апп19), від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19 (провадження № 12-17гс20).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

31.10.2027 між ОСОБА_4 як довірителем та ТОВ «Фінансова компанія «Житлоінвестбуд» як управителем укладено договір № 35/24-16 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого об`єктом будівництва є 60-квартирний будинок по АДРЕСА_4 , за довірителем закріплюється об`єкт інвестування № 86, загальною площею 47,05 кв.м.

Пунктом 15 вказаного договору передбачено, що для закріплення об`єкта інвестування довіритель протягом 5 банківських днів з дня підписання цього договору вносить на рахунок управителя кошти в розмірі 224 488,00 грн., що становить 54,2% вартості об`єкта інвестування.

31.10.2007 ПАТ «Креді Агірколь Банк» та ОСОБА_4 уклали договір про надання банківських послуг № 470393/3183130 з відкриття поточного рахунка в банку.

Згідно заяви ОСОБА_4 на поточний рахунок нею внесено кошти в сумі 238000грн. отримані від продажу нерухомого майна (квартири в жовтні 2017 року).

Згідно договору купівлі-продажу від 19.10.2017 ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_4 (на підставі довіреності 02.10.2017), ОСОБА_6 , ОСОБА_4 передали у власність (продають у рівних частках кожна), а покупець приймає (купує) квартиру АДРЕСА_5 .

Згідно п. 3 договору купівлі-продажу продаж вчинено за 256850 грн.

ОСОБА_3 та ПАТ АБ «Укргазбанк» 06.03.2018 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 176 792,00 грн.

Згідно п. 1.2. договору кредит, надається для фінансування об`єкта нерухомості, яким є квартира АДРЕСА_6 , відповідно до умов договору про участь у фонді фінансування будівництва № 35/24-16 від 31.10.2017.

Згідно меморіального ордеру № TR.93974 від 06.03.2018 ОСОБА_3 перерахував на користь ТОВ «ФК «Житлоінвестбуд» 176792,00грн. за майнові права за кв. АДРЕСА_7 згідно договору ФФБ№35/24-16 від 31.10.2017 від ОСОБА_4 .

Згідно довідки б/н від 29.03.2018 довіритель ОСОБА_4 оплатила квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 48,1 кв.м., вартість квартири становить 423 280,00 грн.

Таким чином, із загальної вартості квартири 423 280,00 грн., 224 488,00 грн., що становить 54,2% внесено за рахунок продажу майна, належного на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та 176792,00 грн. за рахунок кредитних коштів.

Щодо доводів представника відповідача про неналежність коштів в сумі 224 488,00 грн. до спільної сумісної власності подружжя слід зазначити наступне.

Зі змісту договору купівлі-продажу від 19.10.2017 ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_4 (на підставі довіреності 02.10.2017), ОСОБА_6 , ОСОБА_4 продали квартиру АДРЕСА_5 , в рівних частках кожна.

Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; .

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

ОСОБА_5 надала пояснення 17.03.2025 адвокату Клюцуку В.П. в порядку 69,71 ЦПК України, де вказала, що свою частку від продажу квартири передала ОСОБА_3 , оскільки на той час молоде подружжя планували придбати квартиру в м. Хмельницькому і таким чином ОСОБА_5 бажала їх підтримати.

Отже, кошти в сумі 85616,67 грн. (1/3 від 256850 грн.) є особистою власністю відповідачки ОСОБА_4 .

Кошти отримані від продажу часток ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і передані ними для ОСОБА_4 не має підстав визнавати особистою власністю ОСОБА_4 , оскільки доказів відповідно до ст. 57 СК України відповідачкою не надано.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Статтею 70 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування..

Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Із вартості спірної квартири 423 280,00 грн., 85616,67 грн. (20,23%) належали ОСОБА_4 на праві особистої власності, а решта 337663,33 грн. (79,77%) є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково та в порядку поділу майна подружжя, слід визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/5 частки квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 21 кв.м., а за ОСОБА_4 3/5 частки квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 21 кв.м.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (79,77%) в сумі 1 327 грн. 45 коп. (1664,10х79,77%)

Керуючись ст.ст. ст.ст. 2, 12, 13, 30, 48, 76, 78, 81,100, 1001, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 65, 69, 70, 71 СК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя право власності на :

2/5 частки квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 21 кв.м.

Визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя право власності на :

3/5 частки квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 21 кв.м.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1 327 грн. 45 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_8 .

Відповідач : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_9 .

Дата складення повного тексту рішення: 22.08.2025.

Суддя: