ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 398/4759/23

провадження № 61-11355св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Кіровоградська обласна прокуратура, Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратурина рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 01 лютого 2024 року у складі судді Стручкової Л. І. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 липня 2024 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Кіровоградської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Позов мотивовано тим, що 09 жовтня 2014 року ОСОБА_1 було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115 КК України, та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від

21 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_1 скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях складу злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.

Позивачка вказувала, що під час розгляду справи вона безпідставно перебувала під вартою майже 5 років, а з 09 жовтня 2014 року до 11 листопада 2021 року проводилося досудове розслідування та розгляд справи судом.

У зв`язку з незаконними діями працівників органів слідства та прокуратури позивачка була позбавлена права на працю, не мала можливості займатися вихованням неповнолітнього сина, була позбавлена можливості спілкуватися

з дочкою. Перебування в місцях позбавлення волі призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими, погіршення стану здоров`я. Незаконними діями Кіровоградської обласної прокуратури їй завдано моральну шкоду, пов`язану з незаконним пред`явленням обвинувачення, арештом та позбавленням волі, розмір якої ОСОБА_1 оцінює в сумі 1 000 000,00 грн

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути

з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України на свою користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, в сумі 1 000 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1

у рахунок відшкодування моральної шкоди 800 333,33 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачці заподіяно моральної шкоди, право на відшкодування якої вона набула на підставі виправдувальної ухвали апеляційного суду. ОСОБА_1 під слідством та судом перебувала 80 місяців і 1 день. Вказав, що розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим від гарантованого мінімуму -

568 236,66 грн (7 100,00 грн : 30 днів х 1 день) + 7 100,00 грн х 80 місяців = 568 236,66 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував окремі душевні страждання, яких зазнала позивачка внаслідок перебування під вартою за недостатньо обґрунтованою підозрою та обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у її життєвих і суспільних стосунках, оскільки у цей період вона не мала можливості займатися вихованням свого на той час малолітнього сина, була позбавлена нормального спілкування з близькими та рідними, їй довелося витрачати час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану відносин у необхідному обсязі. Врахувавши моральні страждання та принцип розумності і справедливості, суд дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди в розмірі 800 333,33 грн.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 23 липня 2024 року апеляційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури залишено без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від

01 лютого 2024 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

05 серпня 2024 року Кіровоградська обласна прокуратура подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 липня 2024 року й ухвалити нове рішення, яким питання про відшкодування моральної шкоди вирішити відповідно до законодавства.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій зробили неправильний висновок щодо належного розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди позивачці, оскільки, приймаючи рішення про наявність підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди

у розмірі більшому ніж передбачено законодавством, суд обмежився лише висновком щодо наявності у суду управа збільшити розмір такого відшкодування. У матеріалах справи немає належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували реальну наявність

у позивачки негативних змін у житті. Суди невмотивовано завищили суму стягнення у порівнянні з гарантованим мінімумом, оскільки, виходячи зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивачка не навела аргументованих доводів, які вказували б на спричинення їй моральних страждань. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом першої інстанції становив 7 100,00 грн. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди позивачці не міг бути меншим ніж

568 236,66 грн (7 100,00 грн х 80 місяців і 1 день).

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, постановах Верховного Суду від

10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17, від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Зупинено виконання рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2024 року, яке залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 23 липня 2024 року,

в частині стягнення моральної шкоди до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

23 вересня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

Слідче відділення Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області стосовно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проводило досудове розслідування кримінального провадження № 0000566 від

09 жовтня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи

з 09 жовтня 2014 року (час затримання в порядку статті 208 КПК України).

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

За результатом проведення досудового розслідування обвинувальний акт стосовно ОСОБА_2 і ОСОБА_1 скеровано до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області для розгляду по суті.

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від

08 вересня 2016 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 28, частиною першою статті 115 КК України, і призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі, взято під варту в залі суду.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада

2016 року зазначений вирок суду першої інстанції скасовано та призначено новий судовий розгляд.

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від

21 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 28, частиною першою статті 115 КК України, і призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі, строк відбування покарання рахувати з моменту взяття під варту - 08 вересня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 17 травня 2018 року вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від

21 лютого 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року призначено новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції та ОСОБА_1 звільнено з-під варти в залі суду.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року вирок Олександрійського міськрайонного суду від 21 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_1 скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в її діянні складу злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2021 року ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року залишено без змін.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку

з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом відшкодування моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен хоча б наближено бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає

у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквівалента. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності

і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі

№ 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжито термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває

у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не з виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди,

з потерпілим, в якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку якщо не досягли домовленості, то рішення суду, в якому визначаються спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц

(61-18013сво18)).

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових

і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (частина перша статті 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі

№ 346/5428/17 зазначено, що «у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування».

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), де зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні

з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Суди встановили, що позивачка перебувала під слідством з 09 жовтня 2014 року до 10 червня 2024 року, тобто 80 місяців та 1 день.

Враховуючи те, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 11 листопада 2021 року, кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в її діянні складу злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, вона має право на відшкодування шкоди відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі

№ 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) вказано, що «положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі

й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури

і суду.

При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до безпідставного збагачення.

Встановлений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою,

а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, виходять із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінювання моральної шкоди по суті є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ,

12 липня 2007 року).

Справу суд першої інстанції розглянув 01 лютого 2024 року. Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня

2024 року визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі

7 100,00 грн. У справі, що переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі, не меншому від мінімально передбаченого

у статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та правильно визначив його у розмірі 800 333,33 грн.

Суд дійшов таких висновків з урахуванням обсягу заподіяної позивачці шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням її під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, інших негативних наслідків морального характеру, з огляду на конкретні обставини цієї справи, засади розумності та справедливості.

Встановивши, що ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством та судом,

а відповідно, вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з терміном перебування ОСОБА_1 під слідством та судом,

у зв?язку із чим визначив розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню,

у сумі 800 333,33 грн, правильно та, врахувавши конкретні обставини справи, обґрунтовано стягнув морально шкоду у розмірі більшому від мінімально встановленого розміру законодавством, що відповідає сталій судовій практиці Верховного Суду, наведеній у цій постанові.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, арішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2024 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 23 липня 2024 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 01 лютого 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду

від 23 липня 2024 рокузалишити без змін.

Поновити виконання рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2024 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська