Справа № 172/313/21
У Х В А Л А

18.08.2025 року селище Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого суд: Чорної О.В.,

за участю секретаря Безрідньої В.С.,

учасники судового провадження:

представник позивача ФГ «Росток 2020» - Чулінін Д.Г.,

представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Пащенко В.І. в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення у справі №172/313/21 за позовом Фермерського господарства «Росток 2020» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики,-

встановив:

У провадженні Покровського районного суду Дніпропетровської області перебуває вказана цивільна справа.

18.08.2025 року представник ФГ «Росток 2020» Чулінін Д.Г. через систему «Електронний суд» подав клопотання про зупинення розгляду справи, у якому зазначив, що ОСОБА_1 (відповідач) за укладеним контрактом вступив на військову службу та направлений для її проходження до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України не пізніше 09 серпня 2025 року, будучи зарахованим до списків особового складу на всі види забезпечення за посадою командира взводу управління командного пункту протиповітряної оборони, що вказує на виконання визначених військовим командуванням бойових завдань з участю у бойових діях.

У зв`язку з чим просить витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_1 копії наказів по особовому складу щодо проходження ОСОБА_1 військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , а також щодо переведення цієї частини на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій; зупинити провадження у справі за заявою про поворот виконання на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

В судовому засіданні представник ФГ «Росток 2020» Чулінін Д.Г. підтримав подане ним клопотання про зупинення провадження у даній справі, спираючись на обставини, зазначені у ньому, додатково наголосивши на тому, що приписи п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України мають імперативний характер і передбачають обов`язок суду зупинити провадження у справі на цій підставі. Окрім того, пояснив, що необхідність поданого ним клопотання пояснюється тим, що, на його думку, в процесі розгляду питання про поворот виконання, виключно ОСОБА_2 може надати особисті пояснення у справі, зокрема, щодо обставин поважності пропущеного для звернення до суду строку, здійснених платежів, тому він бажає виключити оскарження ухваленого у подальшому судового рішення відповідачем з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 не надав свої особисті пояснення в судовому засіданні.

Адвокат Пащенко В.І. категорично заперечила проти задоволення поданого клопотання, повідомивши, що її довіритель, ОСОБА_2 , не надає своєї згоди на дозвіл, зберігання та розповсюдження інформації стосовно нього, в тому числі, але не виключно, щодо призову, проходження, звільнення його з військової служби, оскільки така інформація не є доказом у справі, є конфіденційною та може становити загрозу витоку інформації про особиовий склад військової частини. Окрім того, наголошувала на порушенні представником позивача імперативних приписів ч. 4 ст. 183 ЦПК і просила повернути дане клопотання без розгляду, про що 18.08.2025 року подала письмову заяву через систему «Електронний суд»..

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши клопотання та заяву, суд дійшов наступного висновку.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на теперішній час його дію не припинено.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Проте, суд зауважує, що зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України передбачено саме для захисту прав та інтересів, перш за все, військовослужбовця, проте сам ОСОБА_1 до суду з таким клопотанням не звертався, як і його представник, крім того, він має можливість реалазацуії своїх процесуальних прав саме через представника.

До того ж, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявоюпро поворот виконання судового рішення, тобто за захистом своїх прав, суд вважає, що зупинення провадження у цій справі не за ініціативою заявника призведе до порушення його права на справедливий суд і розгляд цієї справи упродовж розумного строку.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Отже, суд дійшов висновку, що зупинення справдження у справі без згоди самого ОСОБА_1 з формальних підстав, матиме наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд, гарантоване параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Суд також зазначає, що у постанові Другої судової палати КЦС у справі №473/4906/23 від 28.05.2025 року, на яку посилається представник позивача, Верховний Суд прямо наголошує, що: «зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду. Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї з передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку».

Суд також не вважає доречним посилання на дану постанову Верховного Суду позивачем, виходячи із різних фактичних обставин двох справ, зокрема, касаційна скарга в справі №473/4906/23 подана саме стороною відповідача, який проходив службу в лавах ЗСУ, з метою непорушення саме його права на справедливий розгляд справи, а не стороною позивача, як у даному випадку.

У той же час, у постанові від 15.08.2023 року у справі №174/760/21 Верховний суд, скасувавши ухвалу Дніпровського апеляційного суду про зупинення провадження усправі з підстав проходження служби в лавах ЗСУ відповідачем, виснував, що саме особа, яка призвана на службу та її представник (сторона позивача) активно заперечувала проти зупинення розгляду справи та наполягала на розгляді її по суті, тому «Дії відповідача, який наполягає на зупиненні провадження у справі з апеляційного перегляду рішення, ухваленого не на його користь, з посиланням на обставини, з ним не пов`язані, не відповідають принципу добросовісності».

Крім того, Верховний Суд сформулював правову позицію, за якою для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України в матеріалах справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у складі Збройних Сил України.

Матеріали справи не містять інформації про те, що ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, що підтверджується наказом по особовому складу, що є обов`язковою умовою при вирішенні питання про зупинення провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України.

До того ж, не підлягає задоволенню клопотання адвоката Чулініна Д.Г. в частині витребування у ІНФОРМАЦІЯ_1 копії наказів по особовому складу щодо проходження ОСОБА_1 військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , а також щодо переведення цієї частини на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Таким чином, учасник справи може звернутися до суду із клопотанням про витребування лише тих доказів, які не має можливості подати/отримати самостійно.

Всупереч п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України, представником ФГ «Росток 2020» не вказано в клопотанні про вжиті ним заходи для отримання витребуваних доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, а тому у задоволенні клопотання в частині витребування доказів також слід відмовити.

Керуючись ст. 251, 253, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання представника Фермерського господарства «Росток 2020» Чулініна Дмитра Георгійовича про зупинення розгляду справи за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення у справі №172/313/21 за позовом Фермерського господарства «Росток 2020» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики, а також у задоволенні клопотання про витребування доказів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Чорна