Справа № 362/526/25
Провадження № 2/362/1527/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(з а о ч н е)

15 серпня 2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Неділько А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в обґрунтування вимог якої зазначив, що за попереднім договором відповідачка отримала від нього грошові кошти в сумі 814 500 гривень 00 копійок.

Оскільки у визначений попереднім договором строк відповідачка не уклала із ним договір купівлі-продажу, на підставі статті 1212 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь безпідставно набуті грошові кошти в подвійному розмірі відповідно до пункту 9 попереднього договору (а.с. 28 33).

В судове засідання ніхто не прибув.

Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 70 71).

Враховуючи, що судову повістку про виклик, разом із копією ухвали про відкриття провадження та примірником позовної заяви з додатками, надіслані відповідачу за відомою суду адресою реєстрації місця його проживання повернуто до суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою», керуючись ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином (а.с. 25, 68, 73).

Оскільки відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку вручення судових повісток, передбаченому статтею 130 ЦПК України, не прибула в судове засідання і не повідомила суд про причини свого неприбуття, суд визнав неповажними причини неприбуття відповідачки в судове засідання.

Оскільки, відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин, не подала відзив та представник позивача не заперечила проти вирішення справи в заочному порядку, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутності відповідачки.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

29 червня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір щодо укладення договорів купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалась до 31 грудня 2021 року продати, а ОСОБА_1 зобов`язався купити у ОСОБА_2 дві земельні ділянки (а.с. 11 13).

Відповідно до пункту 2 вказаного попереднього договору, в якості підтвердження свого наміру купити нерухоме майно ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 , а остання прийняла завдаток в розмірі 814 500 гривень, що за домовленістю сторін є еквівалентом 30 000 доларів США.

Згідно із пунктом 9 вказаного попереднього договору, у разі ухилення ОСОБА_2 від укладення основних договорів купівлі-продажу, ОСОБА_1 повертається сума сплачена ним за цим договором, в подвійному розмірі не пізніше трьох днів після останнього дня передбаченого для укладення основних договорів купівлі-продажу.

Під час розгляду справи в судовому засіданні судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем за укладеним між ними 29 червня 2021 року попереднім договором щодо укладення договорів купівлі-продажу.

Зокрема, суду не надано відомостей про те, що відповідачка до 31 грудня 2021 року уклала із ОСОБА_1 договори купівлі-продажу двох земельних ділянок про які зазначено в укладеному між ними 29 червня 2021 року попередньому договорі щодо укладення договорів купівлі-продажу.

Тобто, відповідачка порушила вимоги пункту 1 вказаного попереднього договору.

Також, у суду відсутні докази того, що відповідачка виконала вимоги пункту 9 вказаного попереднього договору, та не пізніше трьох днів після останнього дня передбаченого для укладення основних договорів купівлі-продажу, повернула ОСОБА_1 суму сплачену ним за попереднім договором, в подвійному розмірі, що складає еквівалент 60 000 доларів США.

Вирішуючи справу по суті вимог, суд враховує та керується наступними положенням цивільного законодавства.

Відповідно до норми частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Норма статті 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як підсумок, суд приходить до висновку, що невиконання відповідачем умов пунктів 1 і 9 укладеного між сторонами попереднього договору від 29 червня 2021 року щодо укладення договорів купівлі-продажу, є порушенням відповідачем зобов`язання та прямо і безпосередньо порушує майнові права позивача.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`зання і на забезпечення його виконання; якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Як наслідок, за змістом наведених норм ЦК України, суд зауважує, що завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до норм статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Норма частини першої статті 635 ЦК України передбачає, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором; попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно із статтею 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку, що оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем як завдаток грошова сума в розмірі 814 500 гривень є авансом який підлягає поверненню.

При цьому, сума грошових коштів, що за своєю природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

Зазначене узгоджується із правовими висновками викладеними Верховним Судом України у постанові від 17 червня 2021 року по справі № 711/5065/15-ц, від 13 січня 2021 року по справі № 686/6823/14 та у постанові Верховного Суду від 07 липня 2024 року по справі №296/10217/15-ц.

Тобто, у даному випадку слід застосовувати саме наведені вище положення цивільного законодавства, а не статтю 1212 ЦК України на яку посилається позивач.

Одночасно, суд враховує, що відповідно до пункту 9 вказаного попереднього договору, набувачу повертається сума сплачена ним за цим договором, в подвійному розмірі, що дорівнює еквіваленту 60 000 доларів США.

Одночасно, стосовно зобов`язання в еквіваленті іноземної валюти, суд враховує наступне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня; при цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

За приписами норм статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З урахуванням наведених вимог законодавства, суд вважає, що позивач правомірно визначив грошове зобов`язання відповідача у грошовому еквіваленті в іноземній валюті в розмірі 60 000 доларів США, а тому, вказана сума підлягає сплаті у гривнях в розмірі який позивач визначив у прохальній частині позову в сумі 2 000 512 гривень 00 копійок (уважно читаємо суму прописом /записану словами/ яку позивач просить стягнути на свою користь із відповідача в прохальній частині позовної заяви).

Таким чином, оскільки відповідачем не виконано умов пунктів 1 і 9 укладеного між сторонами попереднього договору від 29 червня 2021 року щодо укладення договорів купівлі-продажу, суд приходить до висновку про необхідність захисту майнових прав позивача та стягнення з відповідача на його користь вказаної суми грошових коштів у розмірі 60 000 доларів США еквівалент якої позивач визначив в прохальній частині позову в сумі 2 000 512 гривень 00 копійок (уважно читаємо суму прописом (записану словами) яку позивач просить стягнути на свою користь із відповідача в прохальній частині позовної заяви).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтею 99 Конституції України, статтями 192, 530, 533, 526, 546, 548, 570, 571, 610, 629, 635, 657 ЦК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273, 280 283 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 000 512 (два мільйони п`ятсот дванадцять) гривень 00 копійок та 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 копійок у відшкодування судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду 15 серпня 2025 року.