Провадження № 2/466/1155/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Луців-Шумської Н.Л.

учасники справи

секретар Марочканич В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

24.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення богу за договором позики у вигляді розписки від 20.05.2015, а саме: суми процентів в розмірі 289 490,79грн.; 3% річних в розмірі 750,00 (сімсот п`ятдесят доларів США); інфляційних нарахувань в розмірі 109 558,30грн., в загальній сумі 399 049,09 гривень та 750,00 (сімсот п`ятдесят доларів США). А також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.05.2015 між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики у виді розписки, за умовами якої позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, а позичальник (відповідач) їх прийняв та зобов`язався повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж суму грошових коштів до 2016 року. Відповідачем повернуто позивачу станом на 21 грудня 2018 року лише 5000 доларів США.

21 грудня 2018 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом про стягнення з ОСОБА_2 основного боргу, процентів за користування позикою та відсотків.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25.11.2020 з ОСОБА_2 стягнуто в користь ОСОБА_1 692 750 грн. заборгованості за договором позики, суму процентів у розмірі 118 194, 54 грн., 3% річних у розмірі 61 721,18 грн., 8 810 грн. судового збору, а всього 881 475,72 грн. та суму процентів у розмірі 100 210,88 грн., 3% річних у розмірі 750 дол. США, 1177,40 грн. судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01.02.2021 стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 суму процентів у розмірі 56 647,14 грн., та 3% річних у розмірі 750 доларів США та судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.05.2022 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму пені за невиконання зобов`язання у розмірі 50 813,67 грн. та 3% річних у розмірі 750 доларів США, та стягнуто судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15.06.2023 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму процентів в розмірі 105 202,37 грн., 3% річних в розмірі 750,00дол. США; суму інфляційних нарахувань в розмірі 235 174,19 грн. на загальну суму 340 375,56 грн. та 750,00 доларів США. А також стягнуто судовий збір в розмірі 3 678,00грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 22.03.2024 2023 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 750,00 доларів США, суму інфляційних нарахувань в розмірі 413 56,64 грн., всього - на загальну суму 41 356,64 грн. та 750,00 (сімсот п`ятдесят доларів США). А також стягнуто судовий збір в розмірі 1211,30 грн.

Рішення набрали чинності, однак станом на час звернення з позовом вони не виконані та кошти відповідачем (боржником) не повернуті.

У зв`язку із вищенаведеним просить позовні вимоги задовольнити.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 27.12.2024 року за правилами спрощеного позовного провадження.

29.01.2025 р. відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Вважає безпідставним застосування позивачем Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки він поширюється лише на правовідносини між підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами-підприємцями. Посилаючись на позицію Конституційного Суду України, відповідач зазначає, що сторони договору позики не є суб`єктами господарювання, тому вимоги про стягнення пені є необґрунтованими.

Зазначає, що договір позики не передбачав відповідальності у виді пені. Зобов`язання щодо повернення 30 000 доларів США виникло за розпискою від 20.05.2015 зі строком повернення на початку 2016 року, а тому перебіг позовної давності почався з 01.01.2016. Позивач звернувся до суду лише у грудні 2024 року, тобто з пропуском як загальної (3 роки), так і спеціальної (1 рік для пені) позовної давності. Посилаючись на положення ЦК України, Конвенції про захист прав людини та практику Верховного Суду, відповідач вважає, що вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за весь період прострочення можуть бути заявлені лише в межах останніх трьох років до подання позову.

Відповідач зазначає, що позивач не надав доказів, які підтверджують наявність і розмір заборгованості, а розрахунок боргу є лише односторонніми арифметичними даними банку і не доводить безспірності вимог. Індексація не застосовується до іноземної валюти, а лише до гривні; відповідно, вимога про індексацію є безпідставною. У розписці не передбачено відсоткової ставки, тому вимога про стягнення процентів не ґрунтується на договорі чи законі. Просить суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Цей відзив прийнятий судом.

В судове засідання позивач не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування підготовчого засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів.

Судом встановлено, що 20 травня 2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, оформлений розпискою. За умовами договору позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 30000 доларів США, а відповідач отримав їх у борг та зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів до 2016 року.

Частиною 1 ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Між сторонами 20.05.2015 було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США на строк до 2016 року. Однак взяті на себе зобов`язання відповідач виконав частково, повернув 5 000 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 25.11.2020 з ОСОБА_2 стягнуто в користь ОСОБА_1 692 750 грн. заборгованості за договором позики, суму процентів у розмірі 118 194, 54 грн., 3% річних у розмірі 61 721,18 грн., 8 810 грн. судового збору, а всього 881 475,72 грн. та суму процентів у розмірі 100 210,88 грн., 3% річних у розмірі 750 дол. США, 1177,40 грн. судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01.02.2021 стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 суму процентів у розмірі 56 647,14 грн., та 3% річних у розмірі 750 доларів США та судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.05.2022 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму пені за невиконання зобов`язання у розмірі 50 813,67 грн. та 3% річних у розмірі 750 доларів США, та стягнуто судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15.06.2023 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму процентів в розмірі 105 202,37 грн., 3% річних в розмірі 750,00дол. США; суму інфляційних нарахувань в розмірі 235 174,19 грн. на загальну суму 340 375,56 грн. та 750,00 доларів США. А також стягнуто судовий збір в розмірі 3 678,00грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 22.03.2024 2023 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 750,00 доларів США, суму інфляційних нарахувань в розмірі 413 56,64 грн., всього - на загальну суму 41 356,64 грн. та 750,00 (сімсот п`ятдесят доларів США). А також стягнуто судовий збір в розмірі 1211,30 грн.

Отже, вказаними судовими рішеннями з відповідача стягнуто на користь позивача основну суму боргу, відсотки за позикою та передбачені ч.2 ст.625 ЦК України кошти за невиконання грошового зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постановах: від 05 липня 2023 року у справі №295/7309/21, від 28 жовтня 2020 року у справі № 362/3054/14-ц, від 05 листопада 2020 року у справі № 711/5482/18.

Позивач у даній справі, з покликанням на ч.1 ст.1048 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача проценти за користування позикою впродовж останнього року, виходячи з облікової ставки НБУ, в загальній сумі 289490,79грн.

Проте, суд вважає таку вимогу безпідставною, оскільки договором позики розмір відсотків та пені визначений не був, строк надання позики закінчився у 2016 році. А вказаними вище судовими рішеннями питання стягнення відсотків за користування позикою вирішеною. Тому у стягненні 289490,79грн. процентів за договором позики слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення зобов`язання, в якому кошти, виражені в еквіваленті в іноземній валюті, інфляційні втрати не стягуються, оскільки втрати від знецінення гривні відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 11.10.2017 у справі №423/468/16-ц та у постановах Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №296/10217/15-ц, від 03.03.2021 у справі №130/2604/18.

Позивач просить стягнути з відповідача 109558,30грн. інфляційних втрат за період з 22.12.2023р. по 21.12.2024р.

Такі інфляційні втрати позивач розраховує, виходячи з суми боргу 1050000,30грн., яку він обчислив згідно курсу гривні до долара США на 23.12.2024р. -час подання позову (25 000 дол.США х 41.88грн. за 1 дол.США).

Оскільки, грошове зобов`язання за договором позики було визначено у доларах США, а не у гривнях, обчислюючи курс гривні до долара США на час пред`явлення позову (23.12.2024р.), позивач уже врахував втрати від знецінення гривні, які відновлені еквівалентом іноземної валюти. Підстав нараховувати на цю суму інфляційні втрати за попередній рік немає.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних від суми боргу, суд зазначає таке.

Оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідку такого порушення відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України у виді стягнення 3% річних.

Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (Правова позиція Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12).

Верховний Суд у постановах від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц зазначає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у гривні. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Як вбачається із розписки від 20.05.2015 зобов`язання виражене у валюті - доларах США, грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався. Залишок основного боргу становить 25 000,00 доларів США. Таким чином підлягають стягненню з відповідача 3% річних від суми боргу 25 000,00 доларів США у сумі 750,00 доларів США (25 000 дол. США х 365 днів х 3 :100 : 365).

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання по розписці від 20.05.2015 у розмірі 750 доларів США. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє.

Підстав застосування позовної давності, про що просив відповідач, немає, оскільки грошове зобов`язання відповідач не виконує, позивач щораз заявляє вимоги про відповідальність відповідача за таке невиконання за новий період.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1211,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 750,00 (сімсот п`ятдесят доларів США 3% річних, та судовий збір в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять коп.).

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення процентів в розмірі 289 490,79грн., інфляційних нарахувань в розмірі 109 558,30грн. відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 18 серпня 2025р.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська