Справа № 132/2526/23
Провадження № 2/132/53/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" липня 2025 р. місто КАЛИНІВКА

Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання РИБАК І.Ю., за участі: прокурора ХРАНОВСЬКОЇ І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області, цивільну справу № 132/2526/23 за позовом керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, до громадянина російської ферерації ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь» про конфіскацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2023 року на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшов цивільний позов керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області, поданий в інтересах держдави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь» про конфіскацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_1 , який є громадянином російської федерації, після смерті своєї матері ОСОБА_3 успадкував земельну ділянку площею 3,1366га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та кадастровим номером :03:000:0137, яка знаходиться на території Калинівської міської територіальної громади (колишньої Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області). Однак, всупереч вимогам частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України відповідач не відчужив вказану земельну ділянку протягом року з часу набуття права власності на неї в порядку спадкування, що відповідно до частини другої статті 145 ЗК України є підставою для її конфіскації за рішенням суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2023 року, визначено склад суду з розгляду цивільного позову: головуючого суддю Сєліна Є.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 28.08.2023 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 05.12.2023 року, закрите підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Прокурор ХРАНОВСЬКА І.І. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Інші учасники справи (представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області; відповідач ОСОБА_1 ; представник Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь») до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, розпорядились процесуальним правом на власний розсуд.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, як джерело право.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року.

Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»).

У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Слід також зазначити, що у відповідності до статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України, та відповідач ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Згідно сталої правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 03.05.2022 року у справі № 520/5386/15-ц, від 24.10.2024 року у справі № 752/8103/13-ц, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , що не може розцінюватись, як порушення його прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України.

Згідно частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наявності існуючих умов, передбачених в частині першій статті 280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши вступне слово прокурора, з`ясувавши обставини, на які він посилається як на підставу заявлених позовних вимог, дослідивши в порядку, визначеному процесуальним законом, докази, якими вони обґрунтовуються, прийшов до наступних висновків:

Частиною п`ятою статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до статті 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (частина третя статті 81 ЗК України).

За приписами частини четвертої статті 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом (пункти «д», «е» частини першої статті 140 ЗК України).

Примусове припинення прав на земельну ділянку у відповідності до пункту «в» частини першої статті 143 ЗК України здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду.

Частиною першою статті 348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , який є громадянином російської федерації, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 752550, виданого 10 жовтня 2008 року Калинівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 15 серпня 2008 року за № 338, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 16, отриманого після видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВт № 540043, виданого 28 грудня 2004 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В., та зареєстрованого в реєстра за № 1-3089, набув право власності на земельну ділянку площею 3,1366га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та кадастровим номером :03:000:0137, яка знаходиться на території Калинівської міської територіальної громади (колишньої Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 342481503 від 11 серпня 2023 року, громадянин російської фередаріції ОСОБА_1 зареєстрував 16 грудня 2016 року право власності на зазначену земельну ділянку площею 3,1366га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та кадастровим номером :03:000:0137, яка знаходиться на території Калинівської міської територіальної громади (колишньої Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області).

Згідно листа управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 09 травня 2023 року № 0501.5-3237/05.3-23, за даними ЄІАС УМП ДМС України, ОСОБА_1 з питань оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, посвідок на тимчасове та постійне проживання, не звертався.

Таким чином, ОСОБА_1 , який є іноземним громадянином, у грудні 2016 року зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовд року добровільно її не відчужив.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 , який є іноземним громадянином, протягом року з моменту реєстрації права власності на спірну земельну ділянку не відчужив, право власності на неї слід припинити примусово шляхом їх конфіскації.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, при зверненні до суду орган прокуратури сплатив судовий збір у розмірі 2684грн.00коп., що підтверджується документально.

Згідно частин першої, шостої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 2684грн.00коп.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, до громадянина російської ферерації ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь» про конфіскацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення задовольнити.

Конфіскувати у громадянина російської ферерації ОСОБА_1 у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області земельну ділянку площею 3,1366га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та кадастровим номером :03:000:0137, яка знаходиться на території Калинівської міської територіальної громади (колишньої Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2684грн.00коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя