Справа № 209/6439/25
Провадження № 2-о/209/99/25
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

27 серпня 2025 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду міста Кам`янського Корнєєва І.В., ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу (заповіту), -

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Кам`янського надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: прватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу (заповіту).

Ознайомившись із заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю, що цивільну справу необхідно залишити без руху з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали здійснюється в судовому порядку (пункт 6 частини першої статті 315 ЦПК України, пункт 12 постанови пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»).

У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих в різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них.

Крім того, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військових комісаріатів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами воєнного часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж, довідки про реабілітацію тощо.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються судом якщо:

-згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

-законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

-заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

-встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду).

Заява про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим статтею 175 ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим статтею 318 ЦПК України.

Відповідно до статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено:

-який факт заявник просить встановити та з якою метою;

-причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

-докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про те, що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Тобто в першу чергу заявнику необхідно звернутися до державного органу, який видав відповідний правовстановлюючий документ, з проханням виправити виявлену в ньому помилку.

У разі, якщо державна установа, яка видала цей документ, не може виправити допущену в ньому помилку, або така установа ліквідована, та архівні документи не збереглися, громадянин має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Заявником не додано до заяви письмових доказів (відмови у виправленні помилки у правовстановлюючих документах нотаріусом або центром надання адміністративних послуг) того, що він не має іншої можливості виправити допущену в ньому помилку, або така установа ліквідована, та архівні документи не збереглися.

Крім того, до заяви не додано належно завіреної копії заповіту померлого спадкодавця.

У справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Нотаріус може бути лише відповідачем в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. При цьому такі вимоги до нотаріуса підлягають розгляду в позовному провадженні за правилами цивільного судочинства, як спір про право.

Враховуючи зазначене, заявнику необхідно зазначити коло процесуальних учасників, тобто заінтересованих осіб по справі, з метою встановлення факту, що має юридичне значення, якою (якими) можуть бути спадкоємці померлих або за їх відсутності відповідна територіальна громада.

Заінтересованими особами є особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від обставин, що підлягають встановленню і можуть вплинути на їх права й обов`язки.

Заінтересованими особами залежно від мети встановлення факту можуть бути: військкомати, органи внутрішніх справ, управління соціального захисту населення, управління Пенсійного фонду України, фінансові органи, органи виконавчої влади, навчальні заклади, органи страхування тощо.

Тобто , у даному випадку заінтересованою особою по справі є не приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, а орган виконавчої влади за місцем знаходження нерухомого майна земельної ділянки, а саме на момент видачі державного акту на право власності на земельну ділянку станом на 25 листопада 2004 року земельна ділянка розташовувалась на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області (на теперішній час може мати іншу назву у зв`язку зі зміною територіального устрою)

Враховуючи викладене, вважаю за необхідне встановити строк для усунення недоліків протягом десяти діб з моменту отримання заявником ухвали про залишення заяви без руху, що буде достатнім для усунення виявлених недоліків.

Керуючись ст.175, 185, 294 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу (заповіту), залишити без руху, про що повідомити заявника та надати строк для виправлення викладених вище недоліків не пізніше десяти днів з дня вручення йому ухвали про залишення заяви без руху.

У разі усунення недоліків у встановлений строк заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Корнєєва