Справа № 445/65/18
Провадження № 6/445/31/25
УХВАЛА

07 серпня 2025 року

Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бакаїм М. В.,

секретаря судового засідання Назар С.М.

з участю представника заявника Качмар І.О.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Качмар Івана Остаповича про визнання таким що не підлягає виконанню судового наказу Золочівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2018 року у справі № 445/65/18,-

в с т а н о в и в:

представник ОСОБА_2 - адвокат Качмар Івана Остаповича звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивує тим, що 12 лютого 2018 року Золочівським районним судом Львівської області видано судовий наказ від 12 лютого 1018 року у справі №445/65/18 за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Вказаним судовим наказом стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину, починаючи стягнення з 16 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що судовий наказ Золочівського районного суду Львівської області від 12 лютого 1018 року у справі № 445/65/18 слід визнати таким, що не підлягає виконанню з огляду на наступні обставини:дочка ОСОБА_4 з ОСОБА_1 на момент подання нею заяви про видачу судового наказу та на час видачі судового наказу фактично не проживала, а проживала у м. Львові разом з батьком. Утриманням та матеріальним забезпеченням ОСОБА_4 на час видачі судового наказу теж займався батько ОСОБА_5 . Посилаючись на статтю 432 ЦПК України, де визначені випадки виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, підкреслює, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

23 червня 2025 року надійшло заперечення на заяву у якому зазначено, що твердження представника боржника ОСОБА_2 про проживання з батьком дочки ОСОБА_4 у січні-лютому 2018 року, її утримання та матеріального забезпечення є неправдивим, та намаганням ввести суд в оману, що підтверджується фактичними обставинами справи. 25 грудня 2017 року заявниця припинила спільне проживання з боржником ОСОБА_2 та разом зі своєю дочкою ОСОБА_4 переїхала на постійне місце проживання до міста Золочева. В місті Золочеві разом зі своєю дочкою проживала в квартирі по АДРЕСА_1 . Це підтверджується зокрема Актом обстеження матеріально-побутових умов від 11 січня 2018 року, в якому комісією Золочівської міської ради підтверджено факт проживання дочки ОСОБА_4 зі хзаявницею в зазначеній квартирі. Разом з тим, у 2018 році продовжувала працювати на посаді вчителя початкових класів у місті Львові у ЛНВК «Школа І ступеня-гімназія (у 2018 перейменований у ліцей «Львівський`Львівської міської ради, у зв?язку із чим моя дочка ОСОБА_4 в дні коли я перебувала на робочому місці продовжувала відвідувати Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Левомрій» Львівської міської ради. В період січня-березня 2018 року на роботу до міста Львова заявницю з дочкою завозив її батько, а з квітня по вересень 2018 року заявниця тимчасово проживала разом з дочкою у місті Львові у своїх знайомих по вулиці Галілея, 12.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 заяву просив зодовольнити, посилаючись на мотиви викладеній у ній.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила відмовити в задоволенні заяви мотивів зазначених у запереченні.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно свідоцтв про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Стаття 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини та рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Судом встановлено, що заявник посилається на положення ст. 432 ЦПК України.

Згідно частинами 1 та 2 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах

інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

У разі відсутності підстав для відмови у видачі судового наказу, суд видає судовий наказ, в якому відповідно до п.7 ч.1 ст. 168 ЦПК України, суд зазначає, що не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянутий за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Частиною 2 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі або припинення обов`язку за правомірно виданим виконавчим документом.

При цьому подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

Як на підставу для визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу, виданого 12 лютого 2018 року Золочівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину, починаючи стягнення з 16 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, представник посилався на те, що ОСОБА_2 матеріальним забезпеченням ОСОБА_4 на час видачі судового наказу теж займався.

Водночас, з огляду на положення ст. 432 ЦПК України, наведені обставини не можуть бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки, заявник фактично оспорює наявність підстав для задоволення судом заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дітей.

Представник ОСОБА_6 у заяві не навів обставин, які б вказували на припинення у ОСОБА_2 обов`язку щодо сплати аліментів на утримання його доньки, що було визначено судовим наказом. Представник ОСОБА_6 посилається, що заявник на момент видачі судового наказу проживав з донькою і теж займався її матеріальним забезпеченням.

Враховуючи викладене, вважаю відсутність, передбачених ст. 432 ЦПК України, підстав для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Слід зазначити, що словосполучення «або з інших причин», про яке йдеться у статті 432 ЦПК України, стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що законодавцем передбачено можливість судового захисту прав боржника у разі, якщо стягувач не визнає відсутність обов`язку боржника.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_2 за судовим наказом від 12.02.2018 року, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.

Тобто, зміна та виникнення обставин, які мають істотне значення, можуть слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів або їх зменшення.

Між тим з таким позовом ОСОБА_2 не звертався, а подав заяву про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, суд вважає, що слід відмовити представнику ОСОБА_2 - адвокату Качмар Івану Остаповичу у задоволенні заяви про визнання судового наказу Золочівського районного суду Львівської області від 12.02.2018 таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 161, 170, 173, 432 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвокату Качмар Івану Остаповичу про визнання судового наказу Золочівського районного суду Львівської області від 12.02.2018 у справі № 445/65/18 таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали повного тексту шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 18 серпня 2025 року, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному з 11.08.2025 по 15.08.2025.

Суддя М.В. Бакаїм