Справа № 309/3532/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

за участі секретаря Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року (суддя Орос Я.В., повний текст рішення складено 09.12.2024) у справі № 309/3532/24 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі: Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 113 720, 47 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16.12.2020 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір № 1121623-013 про надання кредиту, відповідно до умов якої Банк надав позичальниці кредитні кошти на наступних умовах: загальна сума кредиту 60 527,30 грн (сума кредиту без комісії 57 700,00 грн); комісія за надання кредиту 4,9 %, що складає 2827,30 грн, проценти за користування кредитом 0,01% річних, комісія за обслуговування кредиту 4,9 % щомісячно, строк кредиту 48 місяців (до 10.12.2024).

У додатку № 1 до заяви-договору № 1121623-013 сторонами визначено графік платежів та підтверджено домовленості, що строк дії кредиту 48 місяців, процента ставка за користування кредитом 0,01% річних, комісія за обслуговування кредиту 4,9 % щомісячно.

Взяті на себе зобов`язання відповідачка не виконала, у зв`язку з чим станом на 06.06.2024 Банк нарахував заборгованість у розмірі 113 720,47 грн, з яких:

54394,19 грн - за тілом кредиту;

9,48 грн - за відсотками;

59 316,80 грн - комісія.

Посилаючись на дані обставини, АТ «Таскомбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за заявою-договором № 1121623-013 від 16.12.2020 у розмірі 113 720,47 грн, з яких: 54 394,19 грн за тілом кредиту; 9,48 грн за відсотками; 59 316,80 грн комісія, а також стягнути судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» кредитну заборгованість за заявою-договором № 1121623-013 від 16.12.2020 у розмірі 113 720,47 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту ( в тому числі прострочена) 54 394,19 грн; заборгованість по процентах (в тому числі прострочені) 9,48 грн; заборгованість по комісії (в тому числі прострочена) 59 316,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, стягнувши заборгованість по тілу кредиту та зобов`язавши АТ «Таскомбанк» зарахувати в рахунок погашення кредиту грошові кошти сплачені ОСОБА_1 як комісію за обслуговування кредитної заборгованості.

Апеляційну скаргу мотивовано таким:

29.06.2022 Банком здійснено реструктуризацію в односторонньому порядку без жодних заяв та погоджень з відповідачем, внаслідок чого Банком складено новий графік погашення платежів, за яким збільшено сукупну вартість кредиту до 205 727,21 грн;

ОСОБА_1 виконувала умови кредитного договору, до моменту реструктуризації та сплатила 59 510 грн і 5948 грн після підключення послуги реструктуризації;

відповідачка заперечує проти нарахування комісії, умови договору про сплату комісії є нікчемними;

посилається на те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо);

позивачем не мотивовано нарахування заборгованості за процентами;

заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому позивачем розрахунку;

наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка по особовому рахунку, підготовлені робітниками AT «Таскомбанк» є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог;

позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів на підтвердження видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому нема підстав вважати, що вказаний позивачем розмір заборгованості є правильним.

Банк не повідомив письмово ОСОБА_1 всю необхідну інформацію про умови кредитного договору, якій бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні договору, клієнтка була введена в оману при отриманні кредитних послуг, що є нечесною підприємницькою практикою.

Межі розгляду справи апеляційним судом та явка учасників

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України)..

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 167-170). Про причини неявки суду не повідомили.

Колегія суддів, відповідно до ч.2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16.12.2020 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір № 1121623-013 про надання кредиту, відповідно до умов якої Банк надав позичальниці кредитні кошти на наступних умовах: загальна сума кредиту 60 527,30 грн (сума кредиту без комісії 57 700,00 грн; комісія за надання кредиту 4,9 %, що складає 2827,30 грн), проценти за користування кредитом 0,01% річних, комісія за обслуговування кредиту 4,9 % щомісячно, строк кредиту 48 місяців (до 10.12.2024) (а.с. 5,6).

У додатку № 1 до заяви-договору № 1121623-013 міститься детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів, а також сторонами підтверджено основні умови користування кредитом, що строк дії кредиту 48 місяців, комісія за надання кредиту 4,9 %, процента ставка за користування кредитом 0,01% річних, комісія за обслуговування кредиту 4,9 % щомісячно. (а.с. 6 (зворот), 7).

Заява-анкета на оформлення банківських продуктів, заява договір № 1121623-013 від 16.12.2020 та додаток № 1 до заяви-договору № 1121623-013 безпосередньо підписані ОСОБА_1 .

Позичальниця ОСОБА_1 виконувала умови вказаного кредитного договору, користувалася кредитними коштами, частково сплачувала кошти на погашення заборгованості, що підтверджується наданими до справи виписками по особовому рахунку та розрахунком заборгованості (а.с. 8-38).

Зокрема з них слідує, що останній платіж щодо сплати основного боргу, процентів та комісії ОСОБА_1 здійснено 10.08.2022. Всього ОСОБА_1 було сплачено 23043,83 грн. за основним боргом, 8,09 грн. за процентами та 59316,80 грн. комісії.

Станом на 06.06.2024 Банк нарахував відповідачці заборгованість у розмірі 113 720,47 грн, з яких:

54394,19 грн за тілом кредиту;

9,48 грн за відсотками;

59 316,80 грн комісія.

Перевіряючи правильність вказаного розрахунку, судова колегія вважає необхідним зазначити наступне щодо правомірності нарахування комісії.

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору № 1121623-013 розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно складає 2965,84 грн.

У суді першої інстанції ОСОБА_1 , зокрема, посилалася на те, що нарахування Банком комісії плати за обслуговування кредитної заборгованості є незаконним, умови кредитного договору щодо сплати такої комісії за дії, які Банк здійснює на власну користь, є недійсними в силу закону (а.с. 74-82).

Колегія суддів вважає вказані доводи відповідача обґрунтованими з огляду на таке.

Споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

Оскільки Банк звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості, то відповідач вправі заперечувати проти позовних вимог, посилаючись на нікчемність умов правочину (їх недійсність встановлену законом). Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору.

Колегія суддів дійшла висновку, що положення кредитного договору від 16.12.2020 № 1121623-013 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію є нікчемними, а тому сплачену позичальником комісію в сумі 59 316,80 грн слід зарахувати на погашення заборгованості за відсотками й тілом кредиту, виходячи з наступного.

Нікчемний договір ? це правочин, недійсність якого встановлена законом. Правочин чи його окремі умови є нікчемним з моменту укладення.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 викладено правовий висновок, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Практика Верховного Суду щодо нікчемності умов договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими Законом України «Про споживче кредитування», є сталою.

У постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19, від 06.11.2023 у справі N 204/224/21, від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23 зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Встановлено, що у даній справі заява-договір № 1121623-013 від 16.12.2020 та додаток № 1 до заяви-договору № 1121623-013 передбачали сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в сумі 2965,84 грн протягом 48 місяців (з 16.12.2020 по 10.12.2024), загалом в сумі 142 360,32 грн.

При цьому умовами такого кредитного договору (заява договір № 1121623-013 від 16.12.2020 та додаток № 1) не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Оскільки позичальнику ОСОБА_1 встановлено щомісячну комісію за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, апеляційний суд дійшов висновків про те, що положення пункту 1.4 заяви-договору та графіку платежів щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісію плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Оскільки положення кредитного договору від 16.12.2020 № 1121623-013 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними, тому сплачену позичальником комісію в сумі 59 316,80 грн слід зарахувати на погашення основного зобов`язання, яких більш ніж достатньо для повного погашення заборгованості за відсотками й тілом кредиту (54394,19 + 9,48 - 59 316,80).

З урахуванням наведеного, позовні вимоги АТ «Таскомбанк» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

ОСОБА_1 не позбавлена можливості вимагати від повернення АТ «Таскомбанк» надміру сплачених нею сум на погашення заборгованості за договором від 16.12.2020 № 1121623-013.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, з неповним з`ясуванням обставини, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст.141 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст.141 ЦПК України).

Оскільки судове рішення підлягає скасуванню та у задоволені позову слід відмовити, відтак з позивача на користь відповідача слід стягнути 4542,00 грн судового збору, які були сплачені відповідачем за подання апеляційної скарги (а.с.149).

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за заявою-договором № 1121623-013 від 16 грудня 2020 року відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 30, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 ; фактичне місце поживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 4542,00 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2025 року.

Головуюча:

Судді: