Справа пр. № 2-з/756/138/25
У Х В А Л А

22 серпня 2025 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Андрейчук Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гаврилова Ольга Василівна, головний державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаркавенко Анна Валеріївна, про визнання недійсним договору дарування частини квартири, -

в с т а н о в и в:

До Оболонського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Гаврилова О.В., головний державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаркавенко А.В., про визнання недійсним договору дарування частини квартири.

Одночасно з пред`явленням позову ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а тому він вважав, що є пряма необхідність накласти арешт на частину квартири.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 22 серпня 2025 року заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову була передана для розгляду судді Оболонського районного суду міста Києва Андрейчуку Т.В.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суддя розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до такого висновку.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному ст. ст. 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

У ч. 1 ст. 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у п. 1 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі

№ 754/5683/22 зазначила, що, вирішуючи заяву про забезпечення позову для суду ключовим є встановлення: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначив, що головним державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

Гаркавенко А.В. здійснюється виконавче провадження № 74837376 з виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2013 року у справі № 756/6119/13-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 251119,50 грн. Як вказував заявник, 27 травня 2025 року він дізнався, що ОСОБА_2 була власницею 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 . За договором дарування від 11 листопада 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В, зареєстрованим в реєстрі за № 1600, 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 відчужила на користь ОСОБА_3 . Однак, як стверджував ОСОБА_1 , оспорюваний правочин був вчинений з метою уникнення сплати боргу та виконання судового рішення, містить характерні ознаки фраудаторності, а тому є фіктивним та підлягає визнанню недійсним.

Отже, предметом оспорюваного в цій справі правочину є 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 , яка за умовами укладеного сторонами договору перейшла в особисту приватну власність відповідача ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач насамперед має на меті захистити своє право на отримання грошових коштів, присуджених на його користь з ОСОБА_2 рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2013 року у справі № 756/6119/13-ц, шляхом звернення стягнення на майно боржника.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір про визнання недійсним договору дарування 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеного між відповідачами, на підставі якого з власності відповідача ОСОБА_2 вибуло згадане нерухоме майно, інтерес у поверненні якого до її власності має позивач, і новий власник цього майна відповідач ОСОБА_3 не обмежений у можливості відчужити спірне майно, невжиття заходу забезпечення позову у виді арешту на майно істотно ускладнить або унеможливить в майбутньому виконання рішення суду у разі ухвалення судом рішення на користь позивача.

Абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Оскільки визнання недійсним правочину, який є безпосередньою підставою для зміни власника спірної частини квартири, так чи інакше вплине на подальший правовий режим цього нерухомого майна, то вибраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленою в цій справі вимогою позову.

Можливе подальше відчуження відповідачем ОСОБА_3 спірної частини квартири об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача з огляду на те, що оспорюваний у цій справі правочин не буде підставою для наступної зміни власника частини квартири, а тому визнання його недійсним не відновлюватиме порушене право позивача та спонукатиме останнього до ініціювання нових судових спорів.

Зважаючи на те, що між сторонами справи наявний спір, без вжиття заходу забезпечення позову у виді арешту на частину квартири відповідач ОСОБА_3 має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно, суддя дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову в справі шляхом накладення арешту на спірну частину квартири, що є співмірним заходом забезпечення у межах існуючого спору. Водночас суддя вважає, що відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_3 , оскільки він не позбавляється права володіння та користування належною йому частиною квартири, а лише тимчасово обмежується його право на розпорядження спірною частиною об`єкта нерухомого майна.

Керуючись ст. ст. 149, 151, 153 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гаврилова Ольга Василівна, головний державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаркавенко Анна Валеріївна, про визнання недійсним договору дарування частини квартири - задовольнити.

Накласти арешт на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Стягувач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).

Боржник: ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ця ухвала відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома.

Суддя Тарас АНДРЕЙЧУК