Справа № 462/1174/22 Провадження № 2/450/230/25
22 серпня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Мусієвського В.Є.
при секретарі Расяк С.М.
з участю представників Кінцак С.Б., Кривий В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 , Львівської міської ради, третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державної реєстрації земельної ділянки та усіх речових прав і їх обтяжень, витребування майна,-
Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 14.03.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
31.05.2022 року представниками позивача ОСОБА_2 та Ю. Завалишин подано клопотання про долучення письмових доказів.
10.06.2022 року представником третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Ю. Телічак подано письмові пояснення, згідно мотивів яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
17.06.2022 року представниками позивача ОСОБА_2 та Т. Чорною подано заперечення на письмові пояснення представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Ю. Телічак.
17.10.2022 року представником відповідача Львівської міської ради А. Наумець подано клопотання, згідно мотивів якого просив проводити розгляд справи у їх відсутності, а при вирішенні спору та ухвалення рішення поклався на розсуд суду.
22.05.2023 року представником позивача Кінцак С.Б. долучено копію висновку експерта № 2800/22-28/3235-3249/22-2 від 20.10.2022 року.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.05.2023 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області, які надійшли 12.07.2023 року.
05.09.2023 року представниками позивача В. Галас та С. Кінцак подано клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.09.2023 року відкладено підготовче судове засідання у зв`язку із неявкою сторін.
18.10.2023 року представниками позивача ОСОБА_2 та С. Кінцак подано клопотання про передання матеріалів цивільної справи за підсудністю до Залізничного районного суду м. Львова.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.10.2023 року передано матеріали цивільної справи за підсудністю до Залізничного районного суду м. Львова, які отримано 15.11.2023 року.
Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 20.11.2023 року матеріали цивільної справи повернуто до Пустомитівського районного суду Львівської області згідно ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 22.05.2023 року, які надійшли 27.12.2023 року.
04 березня 2024 року від представника АТ «Українська залізниця» Кінцак С.Б. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у подібних правовідносинах в справі № 446/478/19 за результатами перегляду останньої у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.03.2024 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у подібних правовідносинах в справі № 446/478/19 за результатами перегляду останньої у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.
30.04.2025 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву, згідно мотивів якої просив проводити розгляд справи у його відсутності.
Протокольною ухвалою від 19.05.2025 року відновлено провадження у справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
13.08.2025 року представником відповідача Львівської міської ради Бірюковою І.І. подано додаткові пояснення у справі, згідно мотивів яких подану позовну заяву підтримала та просила таку задовольнити.
В судовому засіданні 13.08.2025 року представник позивача Кінцак С.Б. надала пояснення аналогічні викладеним письмово, позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити. Не заперечила щодо ухвалення заочного рішення у справі.
Представник відповідача Львівської міської ради Кривий В.А. подану позовну заяву підтримав та просив таку задовольнити.
Інші учасники розгляду справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.08.2025 року, є дата складення повного судового рішення 22.08.2025 року.
Зі згоди сторони позивача, суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Заслухавши пояснення та думку присутніх сторін, розглянувши матеріали цивільної справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Рішенням Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова І пленарного засідання 9-сесії 7-демократичного скликання № 1323 від 18.09.2019 року надано відповідачу ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва.

Із акту обстеження земельної ділянки від 28.07.2020 року вбачається, що працівниками залізниці разом із секретарем селищної ради смт Рудно та місцевими мешканцями проведено обстеження частини земельної ділянки смуги відведення залізниці в межах смт Рудно на 7 км + 800 м 8 км + 100 м по правій стороні за ходом кілометрів, внаслідок чого встановлено, що Рудненською селищною радою незаконно надавались громадянам рішення на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які знаходяться у смузі відведення залізниці та на яких перебувають захисні лісонасадження.

11.08.2020 року позивачем скеровано голові Рудненської селищної ради лист № ПЧЛ-1/397 з проханням скасувати рішення про надання громадянам земельних ділянок, які перебувають у смузі відведення залізниці.

Рішенням Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова позачергового пленарного засідання 11-сесії 7-демократичного скликання № 1707 від 23.10.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:001:1198.

Як встановлено із інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.01.2022 року, земельна ділянка на АДРЕСА_1 площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:001:1198, зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Згідно викопіювання з публічної кадастрової карти по земельній ділянці кадастровий номер :05:001:1198, така земельна ділянка знаходиться на відстані 42,2 м від колії.

Із висновку експерта № 15 судової комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 28.04.2021 року встановлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:001:1198 повною своєю площею накладається на земельну ділянку, яка визначена «Планом смуги відчуження напрямку Львів Мостиська-2 від 6+527 до 8+000. Пустомитівський район Львівської області» і яка перебуває в користуванні Львівської залізниці.

Із висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 2800/22-28/3235-3249/22-2 від 20.10.2022 року встановлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:001:1198 повною своєю площею накладається на земельну ділянку, яка визначена «Планом смуги відчуження напрямку Львів Мостиська-2 від 6+527 до 8+000 Пустомитівського району Львівської області від 1995 року», «Планом смуги відчуження напрямку Львів Мостиська-2 від км 8+000 до кв 10+844 Залізничний район м. Львова від 1995 року», «Планом полоси отвода линии Львов-Мостиска ІІ от км 3+ 000 до км 10+465 Пустомитовский район Львовськой области. 1974г.» та перебуває в користуванні Львівської залізниці, а саме на смугу відведення залізниці.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

У статті 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В силу вимог частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями (пункт «б» частини четвертої статті 84 ЗК України).

Згідно статті 68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

У відповідності до частини першої статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту відповідно до ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.

До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина перша статті 23 Закону України «Про транспорт»).

Зі змісту частин першої, другої статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт». До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

На підтвердження права постійного користування спірною земельною ділянкою позивач надав план смуги відведення лінії «Львів-Мостиська-ІІ» Львівської залізниці Пустомитівського району Львівської області проекту № 3741-Л.

Частиною першою статті 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.1991 № 356 «Про створення Державної адміністрації залізничного транспорту України» було створено Державну адміністрацію залізничного транспорту України (Укрзалізницю), передано у відання Укрзалізниці Донецьку, Львівську, Одеську, Південну, Південно-Західну, Придніпровську залізниці, а також усі інші розташовані на території України підприємства, установи й організації, що були підпорядковані Міністерству шляхів СРСР.

Законом України від 23.02.2012 № 4442-VI «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, було створено акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі Товариство).

Частиною першою статті 4 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» передбачено, що до статутного капіталу Товариства вноситься, зокрема, право постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту.

Абзацами першим, другим пункту 3 розділу ІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» встановлено: «Земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, використовуються Товариством відповідно до їх цільового призначення. З дня припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту до дня оформлення Товариством прав на користування земельними ділянками, які перебували у постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та зазначених підприємств, Товариство зобов`язане використовувати згідно з цільовим призначенням відповідні земельні ділянки в розмірах та межах, у яких вони перебували в постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту або фактично використовувалися ними, і за які сплачувався земельний податок».

Пункт 5 розділу ІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону України від 23.02.2012 № 4442-VI «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» частину другу статті 92 ЗК України доповнено пунктом «г» про те, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набуває, зокрема, публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» утворено публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 «Питання акціонерного товариства «Українська залізниця»» затверджено статут публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця»» змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця».

Отже, законом визначено, що АТ «Укрзалізниця» належать на праві постійного користування земельні ділянки, що відносяться до земель залізничного транспорту.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).

Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором [пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)].

Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)].

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 «Питання акціонерного товариства «Українська залізниця»» затверджено статут акціонерного товариства «Українська залізниця». У підпункті 5 пункту 4 зазначеної постанови міститься припис голові правління товариства здійснити переоформлення правовстановлюючих документів, зокрема, на земельні ділянки.

За статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).

Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Як слідує з аналізу частини першої статті 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою передбачене лише для такої земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності. Оскільки право постійного користування земельною ділянкою приватної власності законом не передбачено, то наявність у відповідача ОСОБА_1 права приватної власності на земельну ділянку є перешкодою для державної реєстрації права постійного користування АТ «Укрзалізниця».

Встановивши, що позивачеві належить право на захист від порушень, пов`язаних із володінням земельною ділянкою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині витребування в ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:001:1198, на користь АТ «Українська залізниця», є обґрунтованими, а тому такі підлягають до задоволення.

Водночас, звертаючись із даним позовом до суду позивач просив також визнати незаконним та скасувати рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова позачергового пленарного засідання 11-сесії 7-демократичного скликання № 1707 від 23.10.2020 року «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки і надання земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 » щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:001:1198, та скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:001:1198, і державну реєстрацію усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Щодо заявлених позовних вимог в цій частині суд звертає увагу на висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23), згідно мотивів яких ВП ВС виснувала, що оскаржуване рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 28.01.2011 № 10 вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішення ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку). Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивача. Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення. Щодо вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, то у своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14.11.2018 р. у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05.12.2018 р. у справі № 522/2202/15-ц (пункти 7376), від 21.08.2019 р. у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22.01.2020 р. у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11.02.2020 р. у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30.06.2020 р. у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148151, 153, 154, 167, 168)].

Враховуючи викладене вище, суд приходить до переконання про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова позачергового пленарного засідання 11-сесії 7-демократичного скликання № 1707 від 23.10.2020 року «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки і надання земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 » щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:001:1198, та скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:001:1198, і державну реєстрацію усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з огляду на те, що такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, враховуючи норми законодавства, що регулюють наявні між сторонами спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити частково та витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:001:1198, на користь АТ «Українська залізниця».

За ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача АТ «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 2680 грн. 43 коп. в якості 1,5 % від ціни позову, а саме земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:001:1198, яка визначена у висновку експерта № 2800/22-28/3235-3249/22-2 від 20.10.2022 року.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 387, 388, 396 ЦК України, ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 68, 84, 92, 152 ЗК України, ст.ст. 11, 23 Закону України «Про транспорт», ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт», суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 , Львівської міської ради, третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державної реєстрації земельної ділянки та усіх речових прав і їх обтяжень, витребування майна, - задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :05:001:1198, на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця».

У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 2680 грн. 43 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст заочного рішення виготовлено 22.08.2025 року.

Суддя Мусієвський В.Є.