Справа №:755/5509/25
Провадження №: 2/755/5712/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Силкової Л.Є.

з участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації у м.Києві про встановлення факту народження дітей та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту народження дітей та зобов`язання вчинити дії посилаючись на те, що ОСОБА_3 перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 народила в приміщенні Березанської центральної районної лікарні Миколаївської обл. (Миколаївська обл., Березанський район, смт. Березанка, вул. Медична, 6) дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , біологічним батьком якої є ОСОБА_2 . У зв`язку із певними сімейними обставинами Позивач змушена була повідомити при родах не своє прізвище, яке годі було ОСОБА_3 , а назвала прізвище ОСОБА_6 . Народження дитини не було офіційно зареєстроване. Так склались життєві обставини у позивача, що і при народженні другої дитини від третьої особи 1, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в тому ж пологовому будинку, позивач знову змушена була народжувати дитину під вигаданим прізвищем і знову народження дитини не було зареєстровано в спосіб, передбачений діючим законодавством. 13.09.2023 року Деснянським ВДРАЦС у м. Києві ЦМУ МІО України (м. Київ) було зареєстровано шлюб між Позивачем та Третьою особою 1. 08.05.2024 року позивач звернулась до лікаря-акушера Березанської центральної районної лікарні Миколаївської обл. Рябого Іллі Олександровича, який приймав у позивача роди обох дітей, з проханням видати їй довідку форми первинної облікової документації № 103/0 по обом дітям, що лікарем-акушером і було зроблено. Разом з тим позивач та третя особа 1 разом ініціювали проведення генетичної експертизи про біологічне материнство та батьківства у відношенні обох дітей позивачів. Згідно висновку про біологічне материнство № MGU1147 від 17.10.2024 року позивач та третя особа 1 з вірогідністю 99, % є біологічними батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з вірогідністю 99, %, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 09.01.2025 року позивач звернулась до Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про проведення державної реєстрації народження її дітей. У своїх письмових відповідях від 04.03.2025р. 5/33.4-62 та від 04.03.2025 № 8/33.4-62 відповідач відмовив в державній реєстрації дітей позивача на тій підставі, що згідно відповіді № 1196/01-17 від 04.03.2025 року КНП «Березанська ЦРЛ» БСР дублікат медичного свідоцтва про народження дітей Позивачки ІНФОРМАЦІЯ_1. та ІНФОРМАЦІЯ_2 не видавався. Діти перебувають під наглядом лікувального закладу Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району м. Києва. На сьогоднішній день дітям виповнилось 12 та 15 років. Старша дитини ОСОБА_4 не може отримати паспорт громадянина України через відсутність у неї свідоцтва про народження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 29.04.2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 08.07.2025 року закрито підготовче провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить суд встановити факти, що мають юридичне значення, а саме, факти народження ОСОБА_3 в приміщенні Березанської центральної лікарні Миколаївської області 08.09.2009 року дитини ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 ; зобов`язати Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зареєструвати факт народження дітей ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 від їх біологічних батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

В судове засідання відповідач не з`явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 просить суд позов задовольнити.

Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації у м.Києві в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 13.09.2023 року, про що складений відповідний актовий запис Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та видане свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 .

Звертаючись до суду із позов позивач наполягає на тому, що вона народила в приміщенні Березанської центральної лікарні Миколаївської області ІНФОРМАЦІЯ_1 дитину ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 дитину ОСОБА_7 . На підтвердження даного факту надала медичні свідоцтва про народження та медичні довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу.

Так, з Медичного свідоцтва про народження № 124, виданого 08.05.2024 року КНП «Березанська ЦРЛ», вбачається, що лікар ОСОБА_10 підтверджує, що у громадянки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дівчинка вагою 2900 кг.

З медичної довідки № 2 про перебування дитини під наглядом лікувального закладу, виданої 26.12.2024 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району в м.Києва вбачається, що у вересні 2009 року взято на облік дитину - дівчинку, матір`ю якої є ОСОБА_3 .

З Медичного свідоцтва про народження № 121, виданого 08.05.2024 року КНП «Березанська ЦРЛ», вбачається, що лікар ОСОБА_10 підтверджує, що у громадянки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився хлопчик вагою 2800 кг.

З медичної довідки № 3 про перебування дитини під наглядом лікувального закладу, виданої 26.12.2024 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району в м.Києва вбачається, що у жовтні 2012 року взято на облік дитину - хлопчик, матір`ю якої є ОСОБА_3 .

В судовому засіданні з пояснень представника позивача встановлено, що вказані документи була надані до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві з метою державної реєстрації народження дітей, проте було відмовлено у державній реєстрації.

Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві листом від 04.03.2025 року № 5/33.4-62 відмовив ОСОБА_3 у проведенні державної реєстрації народження у зв`язку з тим, що згідно відповіді № 1196/01-17 від 04.03.2025 року КНП «Березанська ЦРЛ» БСР дублікат медичного свідоцтва про народження дитини чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_1 форми 103/0 громадянці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не видавалося.

Аналогічна відмова була надана ОСОБА_3 щодо відмови в проведені державної реєстрації народження дитини жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Порядок реєстрації народження фізичної особи та її походження регулюється СК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5(зі змінами).

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України народження фізичної особи та походження підлягають державній реєстрації. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 144 СК України реєстрація народження дитини провадиться державним органом реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.

Згідно ч. 4 ст. 144 СК України, реєстрація народження засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно з вимогами частини 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Відповідно до ч. 2, 3 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях.

Відповідно до п. 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 18.10.2000№ 52/5), підставами для проведення державної реєстрації народження є :

а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236.

Електронний примірник медичного висновку про народження та відомості, необхідні для проведення державної реєстрації народження, отримуються органом державної реєстрації актів цивільного стану за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг або шляхом автоматизованого обміну відомостями між інформаційними ресурсами Національної служби здоров`я України та Міністерства юстиції України через систему електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів за сформованим запитом, що містить відомості про унікальний номер медичного висновку, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності) та/або реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності) та реквізити паспорта або паспортного документа, що посвідчує особу матері;

б) медичне свідоцтво про народження (форма № ІОЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;

в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024.

При відсутності підстав для державної реєстрації народження державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження; у разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Даючи оцінку доказам, що надані позивачем на підтвердження своїх вимог, приходить до наступного висновку, що по-перше, дублікати медичних свідоцтв про народження № 121, 124 КНП «Березанська ЦРЛ» БСР не видавалися. По-друге, вказані медичні свідоцтва про народження підтверджують народження саме ОСОБА_3 дівчинки та хлопчика, тоді як станом на 2009 рік та 2012 рік ОСОБА_3 мала інше прізвище, проте яке саме судом не встановлено. По-третє, медичні довідки № 2,3 видані КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району в м.Києва також видані на ім`я ОСОБА_3 , тоді як мова іде про взяття на облік дітей у 2009 році та 2012 році, прізвище матері дітей вказано, яке вона змінила на " ОСОБА_3 " лише в 2023 році.

Отже, з врахуванням викладеного, позивачем на виконання вимог ст. 82 ЦПК України не надано до суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б давали змогу встановити факт народження ОСОБА_3 дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому підстав для задоволення позову в цій частині не має.

Що стосується вимоги про зобов`язання зареєструвати факт народження дітей, то оскільки дана вимога є похідної, тому вона також не підлягає задоволенню.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі Chahal v. the United Kingdom (заява №22414/93, пункт 145, рішення від 15 листопада 1996 року) вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (див. рішення у справі VilvarajahandOthers v. the United Kingdom; заяви №№13163/87, 13164/87, 13165/87, 13447/87, 13448/87 52854/99, пункт 122, від 30 жовтня 1991 року).

Також ЄСПЛ неодноразово зазначав (справа Afanasyev v. Ukraine, заява №38722/02, пункт 75, рішення від 5 квітня 2005 року), що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасники мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення у справі Aydin v. Turkey від 25 вересня 1997 року п. 103 та рішення у справі Kaya v. Turkey від 19 лютого 1998 року, пункт 106).

Отже, застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту народження дітей та зобов`язання вчинити дії не підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.2,4,6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_3 до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації у м.Києві про встановлення факту народження дітей та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), , адреса місцезнаходження: м. Киї, бульвар Верховної ради, 8/20;

Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місяця проживання: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної м. Києві державної адміністрації, , адреса місцезнаходження: місто Київ, проспект Червоної Калини, 21-г.

Повний текст рішення складено 26.08.2025 року.

Суддя Н.О.Яровенко