Номер провадження: 22-ц/813/3141/25
Справа № 523/5419/24
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю.,Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа - Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ,

на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 30 жовтня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесіпро усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітня 2024 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 ,про усунення від права на спадкування за законом, обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 58 років помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна та транспортного засобу.

У зв`язку з тим, що за життя ОСОБА_4 заповіту не склав, то спадкування відбувається за законом. Відповідно до ст. ст. 1261, 1268 ЦК України право на спадщину після смерті ОСОБА_4 мали в рівних частках: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Користуючись своїм правом, передбаченим ст. 1274 ЦК України дружина померлого - ОСОБА_1 та їх син - ОСОБА_5 відмовились від своєї частини в спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь неповнолітньої спадкоємиці - ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у встановленому порядку та терміни подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що спадщину прийняв. Отже після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями майна є: ОСОБА_2 (в 3/4 частині) та ОСОБА_3 (в 1/4 частині), що підтверджується довідкою № 485/02-14 від 21.02.2024 року.

Однак позивач, ОСОБА_1 , діючи як законний представник неповнолітнього спадкоємця, та спадкоємець, який відмовився від своєї частки на спадщину на користь доньки вважає, що ОСОБА_3 повинен бути усунений від права на спадкування виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_4 в останні роки свого життя тяжко хворів на онкологічне захворювання, потребував сторонньої фізичної та матеріальної допомоги, перебував у безпорадному стані у зв`язку з чим перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах м. Одеси. З 24 січня 2020 року і до моменту смерті позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача ОСОБА_3 стосовно того, що батькові слід допомогти матеріально, купити ліки, пройти обстеження, допомогти в побуті тощо. Проте ОСОБА_3 , будучи його сином, маючи змогу фізично та матеріально допомагати батьку, достовірно знаючи про його стан здоров`я ігнорував будь-які звернення. Всі прохання залишилися без відповіді та належного реагування, оскільки ОСОБА_3 так і не змінив свого ставлення до батька. Всі витрати на лікування, харчування та похоронні витрати здійснювались позивачем ОСОБА_1 .

В порушення обов`язку встановленого ч. 1 ст. 203 Сімейного Кодексу України, яка зазначає «що дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю». ОСОБА_3 про батька, який перебував в безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою, не турбувався, кошти на його утримування не надавав, стосунків з ним до його смерті майже не підтримував, у зв`язку з чим не має права на спадкування після смерті батька.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить суд усунути ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті батька ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , задоволено. Усунути ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті батька, ОСОБА_4 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 (двадцять) коп. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що наявними матеріалами справи встановлено, що спадкодавець хворів на тяжку хворобу та постійно потребував стороннього догляду. Оскільки позивач, як його дружина, проживала разом з чоловіком, то нею і здійснювався цей догляд і витрати на лікування. Виходячи з документів, які збереглись за період з 29.11.2021 року по 19.07.2023 року ОСОБА_1 витрачено на лікування чоловіка ОСОБА_4 130388 грн.У зв`язку із наведеним та, посилаючись на відповідні норми ЦК України та судову практику, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року скасувати та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначаючи, що оскаржуване рішення ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі. З порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що у матеріалах справи відсутній медичний висновок щодо потреби спадкодавця у сторонній допомозі через перебування у безпорадному стані, а тому неможливо стверджувати, що ОСОБА_3 дійсно ухилявся від виконання обов`язку по догляду. Скаржник стверджує, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що спадкодавець звертався до свого сина з проханням про допомогу в догляді та утримання, а відповідач свідомо ухилявся від виконання даного обов`язку.

Разом з тим, на думку скаржника, судом проігноровано, що всупереч норм чинного законодавства, позивачкою подано до суду копії квитанцій, акти надання медичних послуг в якості доказів, після закриття підготовчого засідання. До того ж, вказані докази не надсилалися сторонам по справі та взагалі не містять відомостей про платника. При цьому, судом безпідставно відмовлено у допит свідків.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження та роз`ясненосторонам по справі їх право на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

11 грудня 2024 року ухвалою Одеського апеляційного суду справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 , стверджує про доведеність належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги, в тому числі й ті обставини, що протягом більш ніж трьох років до дати смерті чоловіка, останній постійно перебував на лікуванні як стаціонарних медичних закладах так і під наглядом лікарів за місцем проживання, за станом здоров`я потребував стороннього побутового догляду, постійного прийомі лікарських препаратів, самостійно себе обслуговувати не міг та матеріальну і фізичну допомогу отримував виключно від дружини, від відповідача жодного виду допомоги не отримував. При цьому, стверджує, що відповідач протягом всього періоду перебування справи в провадженні суду першої інстанції, відзиву на позов не надав, заявлені позовні вимоги не спростував та не надав до суду доказів, на спростування наведених в позові обставин справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2025 року справа розподілена на головуючого суддю Коновалову В.А.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 травня 2025 року справу призначено до розгляду.

ОСОБА_3 судову повітку отримав за допомогою засобів поштового зв`язку 15 липня 2025 року, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Пересипська державна нотаріальна контора у м. Одесі судову повістку отримала 08 липня 2025 року в електронному кабінеті Електронного Суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 повідомлена щодо дати, часу та місця розгляду справи у відповідності до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засіданні, задоволено клопотання ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Антонова Л.Г., про виклик свідка, а саме: ОСОБА_6 .

Одеський апеляційний суд ухвалою від 07 серпня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив у задоволені клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів, які долученні до відзиву на апеляційну скаргу, а саме лист Одеського обласного центу зайнятості від 23.12.2024 року, лист Територіального сервісного центру МВС № 5142 від 21.12.2024 року, договорі про постачання послуг з охорони здоров`я від 18.05.2023 року, договір купівлі-продажу від 31.10.2017 року, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.10.2017 року.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції участь приймав представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 .

Зазначені вище обставини свідчать про те, що позивачі не були позбавлені можливості заявляти клопотання, подавати докази та користуватися іншими процесуальними правами, передбаченими ЦПК України.

Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що відзив на апеляційну скаргу не містить посилань про причини, які б перешкоджали ОСОБА_1 або її представнику у визначений ЦПК України строк подати докази під час розгляду справи в суді першої інстанції або заявити клопотання про витребування доказів, та не надано доказів неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача. Крім того, лист Одеського обласного центу зайнятості від 23.12.2024 року, лист Територіального сервісного центру МВС № 5142 від 21.12.2024 року, видані після ухвалення оскаржуваного рішення.

Представник відповідача адвокат Антонова Л.Г. в судовому засіданні 07 серпня 2025 року апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, оскаржуване рішення просила скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача адвокат Грозов Володимир Миколайович заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 в останні роки свого життя тяжко хворів на онкологічне захворювання, потребував сторонньої фізичної та матеріальної допомоги, перебував у безпорадному стані у зв`язку з чим перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах м. Одеси.

З 24.01.2020 року і до моменту смерті ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача ОСОБА_3 стосовно того, що батькові слід допомогти матеріально, купити ліки, пройти обстеження, допомогти в побуті тощо.

ОСОБА_3 , будучи його сином, маючи змогу фізично та матеріально допомагати батьку, достовірно знаючи про його стан здоров`я ігнорував будь-які звернення, всі витрати на лікування, харчування та похоронні витрати здійснювались позивачкою, тому суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.08.2023 року, виданого Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1557.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Положеннями статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із матеріалів спадкової справи № 513/2023 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулися 10 жовтня 2023 року син спадкодавця - ОСОБА_3 .

Заявою від 10.10.2023 року ОСОБА_5 відмовився від належної йому частки спадщини за законом, яка залишилась після смерті його батька на користь доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заяву про відмову від прийняття належної частки спадщини 10.11.2023 року подала дружина ОСОБА_1 року, яка відмовилась від належної їй частки спадщини за законом, яка залишилась після смерті її чоловіка на користь доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже користуючись своїм правом, передбаченим ст. 1274 ЦК України дружина померлого - ОСОБА_1 та їх син - ОСОБА_5 відмовились від своєї частини в спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь неповнолітньої спадкоємиці - ОСОБА_2 .

Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину є: син ОСОБА_3 (1/4 частка) та донька ОСОБА_2 (3/4 частки).

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до змісту вказаної норми для усунення особи від права на спадкування за законом має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Положення частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 714/675/17.

Верховний Суд у постановах від 18 лютого 2025 року в справах № 444/2061/23, від 26 червня 2023 року в справі № 466/6613/20, від 14 листопада 2018 року в справі № 712/4709/15 та інших виснував, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Вказані правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18, від 01 квітня 2021 року у справі № 760/8781/17-ц.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 644/7044/15-ц, від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17.

ОСОБА_4 в останні роки свого життя тяжко хворів на онкологічне захворювання, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах м. Одеси.

Наявність зазначеного діагнозу та факт знаходження на лікуванні підтверджується:

- випискою для МСЕК з КПП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» OOP від 14.06.2022 року, з якої вбачається що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебував на диспансерному обліку в Одеському обласному онкологічному диспансері з 13.02.2020 року з діагнозом: злоякісне новоутворювання бронхів та легені, клінічна група II; (а.с. 23)

- випискою № 3133 від 26.05.2023 року з медичної карги стаціонарного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з якої вбачається, що останній з 18.05.2023 року по 26.05.2023 року перебував на лікуванні у клініці «Медичний дім Odrex» з діагнозом: аденокарцинома лівої легені, IV стадія, Лівосторонній плеврит. Канцероматоз, асцит; (а.с. 24-26)

- випискою з КНП «Міська лікарня № 5» м. Одеси від 04.08.2023 року з якої вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , будучі інвалідам II групи з 27.07.2023 року по 04.08.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у зазначеному медичному закладі з діагнозом: аденокарцинома лівої легені. IV стадія. Лівосторонній плеврит. Перитонеальний канцероматоз. асцит. Вторинна лімфаденопатія черевної порожнини. Тромбоз лівої плечеголовной пахвової, підключичної вени, яремної вени з обох боків. Ішемічна хвороба серця: Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба 2 ступеню. (а.с. 27).

Одеський апеляційний суд ухвалою від 07.08.2025 року задовольнив клопотання ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_8 , про допит свідка рідного брата спадкодавця ОСОБА_6 .

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в підготовчому судовому засіданні 15.05.2025 року ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_8 , звертався до суду із клопотанням про виклик свідків, які є близькими родичами спадкодавця та приятелями - ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та повідомлять суду обставини участі ОСОБА_3 у житті батька ОСОБА_4 , надання йому матеріальної та фізичної допомоги протягом лікування, участі у проведенні поховання та інші.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.05.2024 року заяву ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_8 , про виклик та допит свідків залишено без задоволення. Відмовляючи у задоволенні клопотання суд зазначив, що показання свідків в даному випадку не можуть бути однозначним та безспірним доказом надання відповідачем матеріальної допомоги ОСОБА_4 . При цьому, показання свідків про допит яких заявлено відповідачем в обґрунтування доводів щодо надання відповідачем матеріальної допомоги ОСОБА_4 не є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, за умови відсутності інших доказів, які б свідчили про таке, тобто відсутня необхідна сукупність доказів в розумінні ч. 2 ст. 89 ЦПК України. Також суд вказав про те, що відповідачем не зазначено обставини котрі вони можуть підтвердити.

Відповідно до ч.2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено відповідачу у виклику та допиту свідків, оскільки в заяві про виклик свідків чітко зазначені обставини про які свідки повідомлять суд. В прохальній частині апеляційної скарги скаржник просить допитати свідків.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови ОСОБА_3 , судом першої інстанції у допиті заявлених свідків, оскільки в заяві про виклик свідків відповідачем чітко зазначено обставини які свідки повідомлять суду це участь ОСОБА_3 у житті батька ОСОБА_4 , надання йому матеріальної та фізичної допомоги протягом лікування, участі у проведенні поховання та інші.

Крім того, суд першої інстанції передчасно зазначив, що покази не можуть бути однозначним та безспірним доказом, вказуючи про те, що показання свідків про допит яких заявлено відповідачем в обґрунтування доводів щодо надання відповідачем матеріальної допомоги ОСОБА_4 не є належними доказами, суд не врахував, що в заяві про виклик свідків відповідач зазначав не тільки те, що свідки повідомлять обставини надання матеріальної допомоги, а й фізичної допомоги протягом лікування, участі у проведенні поховання та інші.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_8 , заявлено клопотання про виклик та допит тільки свідка ОСОБА_6 з метою економії процесуального часу.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час постановлення ухвали від 17.05.2024 року порушено норми процесуального права, що є підставою для задоволення апеляційним судом клопотання про допит свідка ОСОБА_6 .

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Аналогічні за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/14664/21 (провадження № 61-7570св23), від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/10701/20 (провадження № 61-9778св23).

За життя ОСОБА_4 мав тяжку хворобу, проте позивачкою ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 , належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивачка, суду не надано. Так не надано доказів, що ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані.

Свідок ОСОБА_6 , який є рідним братом ОСОБА_4 показав, що брат переніс декілька операцій, під час перебування останнього у лікарні за ним доглядав також син ОСОБА_14 , який залишався з ним на ніч. Також син ОСОБА_3 возив свого батька ОСОБА_4 на хіміотерапію, здавання аналізів, проходження обстеження, в Онкоцентр. ОСОБА_4 керував автомобілем в 2020 2022 роках, за 2023 рік сказати не може. Йому відомо про отримання ОСОБА_4 в 2020 до листопада 2022 року заробітної плати та лікарні.

В лікарні ОСОБА_4 перебував з 22.07.2023 року по 04.08.2023 року. Із лікарні до дому його забирав також ОСОБА_14 . ОСОБА_4 потихеньку ходив, лежачим не був, спілкувався адекватно. Від брата ніколи плохого не чув про ОСОБА_14 , навпаки брат казав, що ОСОБА_14 допомагає.

ОСОБА_4 не був лежачим хворим, самостійно пересувався, що підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 . На спростування вказаних обставин позивачем суду доказів не надано.

Надаючи оцінку показам свідка та доказам, які наявні в матеріалах справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачкою ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 , не доведено винної поведінки відповідача та обставин свідомого ухилення останнім від надання допомоги хворому батькові ОСОБА_4 ; не доведено суду, що померлий перебував в безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги, саме від відповідача.

Посилання в позовній заяві на не неодноразове звернення ОСОБА_1 до відповідача стосовно матеріального допомоги батькові, придбання ліків, допомоги в побуті не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження вказаних обставин суду належних та достатніх доказів не надано.

В наданих позивачем ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_1 , медичних документах відступній висновок про те, що ОСОБА_4 потребує стороннього догляду.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_2 від імені якої діє як законний представник ОСОБА_1 , не доведено винної поведінки відповідача та обставин свідомого ухилення останнім від надання допомоги хворому батькові ОСОБА_4 та не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б безспірно свідчили про потребу спадкодавця ОСОБА_4 у допомозі та догляді саме відповідача ОСОБА_3 . Навпаки, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 під час хвороби батька допомагав останньому.

Отже позивачем ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 , не доведено одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, які б давали підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення від права на спадкування ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 .

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про усунення від права на спадкування як в своїх інтересах, так і інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі № 206/68/15-ц (провадження № 61-2254св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2018 року в справі № 441/509/16 (провадження № 61-27049св18).

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 відмовились від своєї частки в спадщині, яка відкрилась після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь неповнолітньої спадкоємиці - ОСОБА_2 , подавши до Суворовської державної нотаріальної контори 10.11.2023 року заяву.

З урахуванням того, що позивач ОСОБА_1 відмовилась від своєї частки в спадщині, яка відкрилась після смерті чоловіка ОСОБА_4 на користь іншого спадкоємця, то усунення від спадкування спадкоємця за законом ОСОБА_3 не породжує для позивача ОСОБА_1 пов`язані зі спадкуванням права. Тому відсутні порушені права та інтереси позивача ОСОБА_1 , що є самостійною підставою для відмови в позові.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 30 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю Карташов

М.В. Назарова