Справа № 619/5336/23
Номер провадження 2/541/45/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

за участю представника позивача адвоката Васіліу С.В., відповідачки та її представника адвоката Коротенка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, посилаючись на те, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24 травня 2023 року (справа №619/1334/23) було розірвано шлюб між ним та відповідачкою. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення донька залишилася проживати разом з відповідачкою за їх спільното угодою. Дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка заяву про стягнення з нього аліментів не подавала, тому він сам перераховує кошти на утримання їхньої доньки. Після того як вони розлучилися, відповідачка усілякими способами перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Проявляється це в тому, що останні місяці він майже кожного дня телефонував доньці, але співмешканець відповідачки забороняє їй спілкуватися з батьком, дозволяє спілкування лише в його присутності, при кожній розмові всіляко намагається влаштувати скандал, як наслідок донька постійно перебуває в пригніченому стані. Крім того, відповідачка разом зі своїм співмешканцем психологічно тисне на дитину, створюючи негативний образ батька. Вони здійснюють на дитину тиск, у зв`язку з чим дитина отримує душевну травму. Донька стала дратівливою, замкнутою в собі. Як свідомий громадянин, він розуміє свій батьківський обов`язок приймати участь у виховання дитини, як людина, яка має почуття, він має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дитиною, спричинить доньці шкоду, не існує. Позивач вважає, що створення відповідачкою перешкод його спілкуванню з дитиною, порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Просив зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у його спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення порядку його участі у спілкуванні та вихованні дитини, а саме, кожні вихідні: з п`ятниці по неділю з 18.00 години п`ятниці до 18.00 години неділі; перша неділя осінніх канікул; з 18.00 години 17 грудня до 18.00 години 19 грудня (для святкування дня народження бабусі); новорічні свята: з 18.00 години 01 січня до 18.00 години 6 січня; з 18.00 години 8 лютого до 18.00 години 9 лютого (для святкування його дня народження); день народження доньки з 18.00 години 12 лютого до 18.00 години 15 лютого; 09 березня з 9.00 години до 18.00 години; перша неділя весняних канікул; один місяць на літніх канікулах з 9.00 години 01 липня до 18.00 години 31 липня (для оздоровлення), а також просив надати йому можливість спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та телекомунікаційного зв`язку, з урахуванням розпорядку дня дитини без присутності сторонніх.

Представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачка ОСОБА_4 повністю не визнає позовні вимоги, виходячи із наступного. Наразі спілкування батька з дитиною є травмуючим чинником для дитини, з огляду на те, що спілкуватися з батьком не бажає сама дитина. Після розлучення батьків батько дитини активно i стабільно не проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Дитині станом на день звернення до суду виповнилось 11 років. У цьому віці чинити перешкоди матір`ю у спілкуванні дитини з батьком неможливо. Адже у дитини є власний телефон, номер якого відомий позивачеві. За визначений після розлучення час позивач декілька разів телефонував дитині, під час розмови перебував у збудженому стані, допускав образливі та нецензурні висловлення у бік матері дитини, після чого остання скаржилася на поведінку батька матері, перебувала у пригніченому стані та висловлювала матері своє небажання у спілкуванні з батьком та бажання уникати зустрічей з ним. Відповідачка повідомила дитину про ініціювання батьком судового процесу про побачення з нею, після чого дитина стресує від думки, що суд зобов`яже її спілкуватися з батьком. Заперечення щодо задоволення позовних вимог полягають у тому, що позивач визначає для спілкування з дитиною кожні вихідні (позивач не працює на відміну від відповідачки) i свята, чим ставить себе у переважливе становище щодо спілкування з дитиною та позбавляє відповідачку можливості приділити увагу дитині саме у вихідні дні. Спілкування дитини i батька стане можливим, коли останній змінить свою агресивну поведінку та буде утримуватися від травмуючих дитину висловів. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позові.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні зазначили, що заявлені позовні вимоги не визнаються в повному обсязі, оскільки позов не обгрунтований, не надано жодного належного доказу щодо вчинення позивачу перешкод у спілкуванні з донькою, дитина сама не хоче спілкуватися з батьком.

Також в судовому засіданні була заслухана думка дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка в присутності дитячого психолога ОСОБА_6 , пояснила суду, що на теперішній час вона проживає з мамою та вітчимом, десь останній рік, приблизно з весни минулого року, вона не спілкується зі своїм батьком, оскільки він агресивно спілкується та ображає її матір та бабусю, постійно з`ясовує відносини. Коли батько з мамою розлучилися, то він ображав їх нецензурною лайкою. Вони перестали спілкуватися з батьком через те, що він ображав маму, а потім побив вітчима, а вона в цей час зателефонувала батькові і все це чула. Їй батько не погрожував, але коли вона казала, що боїться, то він казав що забере її від мами, тому вона перестала спілкуватися з ним. Наразі у неї немає бажання з ним спілкуватися. Раніше мама казала, що треба з батьком спілкуватися і вона заради неї спілкувалася з ним.

Представник третьої особи Служба у справах дітей Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, надали суду письмові пояснення щодо неможливості складання письмового висновку щодо розв`язання спору, оскільки відповідачка з дитиною за адресою їх реєстрації як внутрішньо переміщених осіб ( АДРЕСА_2 ) фактично не проживають. Просили розгляд справи проводити без участі їх представника.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, надали суду письмовий висновок про доцільність встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітньої доньки.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачку та її представника, думку дитини та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

Згідно зі статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства", дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, від 07 грудня 2006 року).

Так, судом встановлено, що з 08 вересня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24 травня 2023 року (а.с.5).

В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_5 (а.с.15).

Як зазначив позивач, і ці обставини відповідачкою не заперечувалися, після розірвання шлюбу за їх спільною згодою дитина залишилась проживати разом з матір`ю.

Оскільки на теперішній час між батьками немає згоди щодо участі батька у спілкуванні з донькою, то наявні підстави щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як представника органу опіки та піклування, № 466 від 02.12.2024 року «Про доцільність встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітньої ОСОБА_5 , 2012 року народження», керуючись ст. ст. 19, 157, 159 Сімейного кодексу України та рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши час: кожна перша та третя субота місяця з 10.00 до 17.00; кожна друга та четверта неділя місяця з 10.00 до 17.00; у разі неможливості особистих побачень вільне спілкування батька з дочкою за допомогою відео та аудіо зв`язку в зручний для дитини час (а.с.18).

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 7 Конвенції про контакт з дітьми передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв`язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Суд вважає, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини («Странд Лоббен та інші проти Норвегії», заява № 37283/13, від 30 листопада 2017 року; «Хаддад проти Іспанії», заява № 16572/17, від 18 червня 2019 року).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

При вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Водночас, озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні спору, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих елементів впливу на неї (постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18).

Верховний Суд неодноразово зауважував, що небажання дитини спілкуватися з батьком не може бути покладено в основу судового рішення, враховуючи малий вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт з батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи (постанови Верховного Суду від 15 жовтня 2018 року у справі№ 686/14512/17, від 28 лютого 2023 року у справі № 182/8343/19, від 07 серпня 2024 року у справі № 523/10461/21).

При вирішенні спорів щодо дітей вирішальним є питання, чи було забезпечено справедливу рівновагу між задіяними конкуруючими інтересами: інтересами дитини, двох батьків і громадського порядку, в межах свободи розсуду, наданої державі у таких питаннях (Maumousseau і Washington v. France, заява № 39388/05 від 06 грудня 2007 року, § 62), проте, не забуваючи, що найвищі інтереси дитини мають бути першочерговим міркуванням (Gnahore v. France, заява № 40031/98 від 19 вересня 2000 року, § 59; X v. Latvia [ВП], заява

№ 27853/09 від 26 листопада 2013 року, § 95). В останній справі ЄСПЛ підкреслив, що існує широкий консенсус, у тому числі й у міжнародному праві, на користь думки, що найкращі інтереси дитини мають першочергове значення (§ 96). Інтереси батьків, особливо у регулярному спілкуванні з дитиною, лишаються, однак, тим чинником, який слід враховувати при врівноважуванні різних задіяних інтересів (Kutzner v. Germany, заява № 46577/99 від 26 грудня 2002 року, § 58, 62).

За таких обставин суд вважає, що визначений органом опіки та піклування графік побачень батька з донькою (в частині визначених днів та годин), відповідає балансу прав й інтересів обох батьків і найкращим інтересам самої дитини, встановлення саме такого способу участі батька у вихованні дитини буде сприяти забезпеченню справедливої рівноваги між правами дитини та її батьків, не суперечить інтересам та правам дитини на спілкування з обома батьками.

Крім того, правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками. При цьому, мати не позбавлена можливості, у разі зміни обставин, надання доказів негативного впливу визначеного судом графіку спілкування доньки з батьком на нормальний розвиток дитини, порушення інтересів дитини, звернутися до суду з позовом про зміну встановленого способу участі батька у вихованні доньки. Також сторони мають право у добровільному порядку визначити всі питання, пов`язані з вихованням їхньої дитини.

За таких підстав та з урахуванням найважливіших інтересів дитини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10-13,19,76-81,259,263-265ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_7 у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення порядку його участі у спілкуванні та вихованні дитини, визначивши час:

- кожна перша та третя субота місяця з 10 до 17 год.;

- кожна друга та четверта неділя місяця з 10 до 17 год.;

- у разі неможливості особистих побачень вільне спілкування батька з дочкою за допомогою відео та аудіо зв`язку в зручний для дитини час.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення буде складено 18 серпня 2025 року.

Суддя: О. М. Дністрян