Справа № 276/956/25
Провадження по справі №2/276/541/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року селище Хорошів

Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М.

за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини, в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 . Після смерті матері позивач, у встановлений законом порядку строк спадщину прийняла, написавши відповідну заяву про прийняття спадщини. Наслідком звернення, була заведена спадкова справа №16/2024. Приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Івчуком С.С. 9 квітня 2025 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за реєстраційним №1347. Під час оформлення спадщини після смерті матері в квітні 2025 року, позивачу стало відомо, що спадкове майо у вигляді квартири АДРЕСА_1 по належить померлим батькам і останніми за життя було складено заповіти на все належне їм майно на користь позивача та її брата, відповідача по справі ОСОБА_2 , який не претендує на спадкове майно. У встановлений законом шестимісячний строк, позивач не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась з моменту смерті спадкодавця за заповітом ОСОБА_4 , оскільки вважала, що зазначене вище спадкове майно належить матері. Крім того, вважала, що все спадкове майно після смерті батька перейшло до її матері, так як вони проживали за однією адресою. Про наявність заповіту заповідача ОСОБА_4 їй не було відомо, а дізналась лише від нотаріуса, та який надав їй інформаційну довідку із Спадкового реєстру під час перевірки 9 квітня 2025 року. Інтересу до спадкового майна позивач ніколи не втрачала. Звернувшись до приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Івчука С.С., останній роз`яснив, що нею пропущено строк написання заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду.

Позивач просить суд визначити їй додатковий строк тривалістю в два місяця, починаючи з дня набуття рішенням чинності, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті її батька, спадкодавця за заповітом ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 10.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 16.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначеного справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача до суду надіслала заяву, де просить справу розглядати без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, які повернути з відміткою Укрпошти про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Представник відповідача, Іршанської селищної ради, в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, зазначив, що не заперечує щодо здоволення позову.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Родинні відносини позивача зі спадкодавцем ОСОБА_4 підтверджуються копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 9-10).

Згідно копії свідоцтва №503 на право власності на житло від 20.10.1994 року, квартира в АДРЕСА_2 належить на праві приватної, спільної вланості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( а.с.11).

Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 виготовлено на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.12-15).

Відповідно до довідки відділу ЦНАП Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області №81/08-10 від 04.04.2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (до перейменування Хорошівського району) Житомирської області, на день смерті та 6 місяців по тому разом з ним була зареєстрована: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( а.с.15).

Приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Івчуком С.С. 9 квітня 2025 року заведена спадкова справа №16/2024 та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за реєстраційним №1347 ( а.с.17).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав від 09.04.2025 року, ОСОБА_1 є власником частини квартири АДРЕСА_1 ( а.с.18).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 09.04.2025 року №80771266 слідує, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований заповіт, посвідчений 26.12.2005 року Іршанською селищною радою Володарсько-Волинського району Житомирської області, за реєстровим №2378 ( а.с.19-23).

Листом приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Івчуком С.С. № 446/01-16 від 10.04.2025 року, відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом,посвідченого 26.12.2005 року Іршанською селищною радою Володарсько-Волинського району Житомирської області, за реєстровим №2378, щодо майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с.24-25).

Згідно копії заповіту від 26.12.2005 року, посвідченого секретарем Іршанської селищної ради Русецькою Г.М., ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на випадок своєї смерті все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно листа-відповіді приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Івчука С.С. №622/01-16 від 23.06.2025 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 23.06.2025 року слідує, що згідно алфавітних книг після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , та був зареєстрований на день смерті в АДРЕСА_2 , ним ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області спадкова справа не заводилась, спадкоємці з заявами про прийняття (відмову) спадщини до нотаріальної контори не звертались (а.с.50-51).

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 пропустила строк встановлений ст. 1270 ЦК України для подачі заяви про прийняття спадщини.

Верховний Суд зазначив, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.

Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В обґрунтування пропуску строку прийняття спадщини позивач ОСОБА_1 зазначає, що не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в зв`язку з тим, що їй не було відомо про існування заповіту, та вважала, що зазначене вище спадкове майно належить її матері.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 по справі №686/5757/23 зазначила, що з урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.

Резюмуючи, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається, висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом».

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, від 11 серпня 2021 року у справі №720/1079/19, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, від 17 березня 2021 року у справі N 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі N 361/8259/18 та багатьох інших.

Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною.

З урахуванням вищевикладеного, посилання позивача на те, що їй не було відомо про існування заповіту, не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки, зважаючи на висновки Великої Палати Верховного Суду, необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги, тоді як позивач є донькою спдокадавця та мала подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса лише в квітні 2025 року.

Переконливих доказів, що свідчили б про наявність обставин, які унеможливили позивача звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку з дня смерті її батька, суду не надано.

У позовній заяві ОСОБА_1 не зазначає обґрунтованих та істотних підстав, які б перешкоджали їй звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк, до якого звернулася лише 09 квітня 2025 року, тобто майже через чотири роки після закінчення 6-місячного строку для прийняття спадщини.

Статтею 81 ЦПК України визначено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 76-80 ЦПК України визначені основні положення про докази, відповідно до яких доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи те, що необізнаність особи щодо порядку набуття права на спадкове майно, на переконання суду не може бути належною підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, належні та допустимі докази наявності у позивача поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій у матеріалах справи відсутні, причини пропуску строку для прийняття спадщини, зазначені позивачем, суд визнає неповажними.

Суд не приймає визнання відповідачами позовних вимог, оскільки законом чітко визначені підстави для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме: наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Разом з цим, позивачем не доведено відповідними доказами та судом не встановлено поважних причин пропуску такого строку. У даному випадку, задоволення позову суперечитиме вимогам закону, зокрема ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 89, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст. ст.1218, 1261, 1270, 1272 ЦК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідач 2: Іршанська селищна рада Коростенського району Житомирської області, адреса місцезнаходження: с-ще Іршанськ вул. Гулія, буд.7 Коростенського району Житомирської області; .

Повний текст рішення складено 19.08.2025

Головуючий суддя: А.М.Збаражський