Справа № 352/1294/23
Провадження № 2-др/352/15/25
УХВАЛА

15 серпня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Олійника М. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Кукули О. С.

розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додатково рішення в частині розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» про визнання протиправним і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі № 352/1294/23 від 06 серпня 2025 року, суд ухвалив в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» про визнання протиправним і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 (десять тисяч) грн.

14.08.2025 до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додатково рішення в частині розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» про визнання протиправним і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, в якій просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 184045,88 грн.

Вказав, що судом при ухваленні рішення були стягнуті витрат на правову допомогу за період по листопад 2024 року в розмірі 10000 грн., тому не вирішеним залишились вимоги про стягнення витрат на правову допомогу за період з листопада 2024 року по 19 травня 2025 року. У відзиві на позов відповідачем було вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу складатиме 500 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу за період з листопада 2024 року по 19 травня 2025 року надано: копію договору про надання правової допомоги від 19.07.2016, копії додаткових договорів, замовлення на надання правової допомоги, копія «Погодинної тарифної ставки працівників АО «Моріс Груп», акт на оплату від 23.07.2025, копії рахунків на оплату, копії інформаційних довідок про офіційний курс гривні.

Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви представника відповідача про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що така заява не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №810/795/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Застосування статті 134 ЦПК України про необхідність подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат та аналіз положень статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Надання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін «може відмовити», а не «відмовляє». Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Таким чином, хоча відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є правом суду, а не обов`язком, суд має враховувати конкретні обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Подібний правовий висновок, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження №12-14 гс 22); від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21 (провадження №12-43гс22); від 22 листопада 2023 року у справі №712/4126/22 (провадження №14-123цс23).

Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі.

У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Схожі висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі №725/7756/23 (провадження №61-9166св24), від 09 квітня 2025 року у справі №713/3486/23 (провадження №61-16373св24).

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі №520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Також у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі №757/33206/22-ц зазначено, що «тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду».

Схожі висновки викладено і в ухвалі Верховного Суду від 09 липня 2025 року у справі №463/7385/23 (провадження №61-14777св24).

У цій справі судом встановлено, що при поданні відзиву на позов 09.06.2025 представник відповідача ОСОБА_1 зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правову допомогу, які будуть понесені відповідачем становитимуть 500 000 грн. (т. 4 а.с. 104-108).

До відзиву були долучені такі докази на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу: копію договору про надання юридичних послуг від 19.07.2016, укладеного між ТОВ «Юридична компанія «МОРІС ГРУП» та ПАТ «Івано-Франківськцемент»; копію додаткового договору № 1 від 01.07.2019; копію додаткового договору № 2 від 01.03.2021 з додатками: погодинною тарифною ставкою працівників АО «МОРІС ГРУП» та замовленням на надання правової допомоги № 19 від 30.06.2023 року п представництво інтересів клієнта у справі № 352/1294/23; копію акту надання послуг № 180 від 24.11.2023, згідно якого вартість послуг склала 154375,50 грн.; копію акту надання послуг № 211 від 20.11.2024, згідно якого вартість послуг склала 53682,37 грн.; копію акту надання послуг № 211/2 від 29.11.2024, згідно якого вартість послуг склала 158598,79 грн.; копію ордеру адвоката Соботника Р.В. (т. 4 а.с. 104-125).

З огляду на подані представником відповідача процесуальні документи, суд 06.08.2025 ухвалив рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Суд звертає увагу, що судові дебати у вказаній справі були проведені 30 липня 2025 року. Натомість до заяви про ухвалення додатково рішення представником відповідача були долучені письмові докази, що були видані раніше.

Разом із тим, до дати ухвалення рішення судом представник відповідача вказаних додаткових доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді не надав, не вказав про намір подати докази витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, а також не навів поважних причин щодо неможливості надання таких доказів до закінчення судових дебатів.

Окрім того, суд звертає увагу, що рішенням від 06.08.2025 суд, враховуючи складність справи та виконані роботи, тривалість судових засідань, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, вже вирішив питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.

Враховуючи наведене, представником відповідача під час розгляду справи в суді не виконано приписи статей 134, 141 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про стягнення заявлених ним судових витрат.

Тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 141, 259-261, 270 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника відповідача Соботника Ростислава Володимировича про ухвалення додатково рішення в частині розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» про визнання протиправним і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення).

Суддя Максим ОЛІЙНИК