Справа № 367/9464/25
Провадження №2-з/367/126/2025
УХВАЛА

Іменем України

18 серпня 2025 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , подану в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява представника ОСОБА_1 , подана в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви.

У заяві представник заявника вказує про те, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі зі ОСОБА_3 з 12 липня 2019 року. 15 липня 2025 року була подана заява до Бучанського відділу ДРАЦС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) про розірвання шлюбу. Зазначає, що спільних дітей подружжя не має. Вказує, що оскільки подружжя не може дійти згоди щодо розподілу спільного майна, то ОСОБА_2 протягом 10 днів з моменту подачі заяви про забезпечення позову буде подано позов до ОСОБА_3 про поділ наступного майна:

-автомобіля марки «BMW», 2023 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_3 ;

-автомобіля марки «FORD», 2018 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , який зареєстрований за ОСОБА_2 ;

-квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 080, що належить на праві власності ОСОБА_3 ;

-житлового будинку площею 113,7 кв.м з реєстраційним номером 108, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_1 зазначає, що з огляду на існуючий між сторонами спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову, оскільки наявна висока ймовірність, що на момент ухвалення рішення у даній справі майно, що підлягає визнанню за позивачем, вже не буде знаходитись у власності відповідача, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Також вказує, що враховуючи вартість майна, яке підлягає поділу, ОСОБА_2 має обґрунтовану підозру, що ОСОБА_3 може у будь-який момент здійснити відчуження або пошкодження рухомого та нерухомого майна з метою унеможливлення або ж утруднення виконання зобов`язань перед ОСОБА_2 .

Додає, що на момент подання заяви про забезпечення позову, ОСОБА_3 проживає у спірному будинку, 04.08.2025 самовільно змінено замки на вхідних дверях спірного будинку. Також, враховуючи агресивну поведінку ОСОБА_3 та емоційну напругу, яка виникла в момент розлучення, існує обґрунтований ризик, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи ймовірність втрати будинку за рішенням суду, може вдатися до умисного пошкодження майна з метою помсти, або до того, щоб будинок не дістався позивачу у належному стані, це може включати пошкодження самого будинку, вбудованої техніки, сантехнічного обладнання, вікон, дверей та систем опалення. Вказує, що 04.08.2025 ОСОБА_3 вже намагалася винести з будинку побутову техніку та предмети меблів, що також є доказом недобросовісних намірів відповідача, спрямованих на зменшення вартості об`єкта нерухомості як цілісного комплексу.

Також зазначає, що 30.07.2025 ОСОБА_3 , перебуваючи за кермом спірного автомобіля марки «BMW», потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, пошкодивши вказаний автомобіль. Вказує, що зважаючи на вищеописану поведінку відповідачки, існує висока ймовірність, що вона буде експлуатувати автомобіль недбало, що призведе до прискореного зносу ключових вузлів та агрегатів, або навіть до дорожньо-транспортної пригоди, крім того, автомобіль можна перемістити у невідоме місце з метою приховання, розукомплектувати на запчастини або умисно знищити, інсценувавши викрадення або повне знищення внаслідок ДТП. Такі дії зроблять виконання рішення суду в частині передачі автомобіля фізично неможливим. До того ж, одноособове використання ОСОБА_3 автомобіля порушує права ОСОБА_2 як співвласника, а постійна експлуатація автомобіля призведе до його зносу.

Таким чином, на переконання представника, лише повна заборона користування автомобілем може забезпечити його збереження у належному стані до моменту вирішення спору по суті.

Враховуючи викладене, заявник просить:

1. Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження на наступне майно:

-квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 080, що належить на праві власності ОСОБА_3 ;

-житловий будинок площею 113,7 кв.м з реєстраційним номером 108, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 ;

-автомобіль марки «BMW», 2023 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_3 ;

-автомобіль марки «FORD», 2018 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , який зареєстрований за ОСОБА_2 .

2. Заборонити державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав (в тому числі але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у м. Києві державним адміністраціям) вчиняти реєстраційні дії стосовно вищевказаного майна.

3. Заборонити ОСОБА_3 користуватися житловим будинком площею 113,7 кв.м з реєстраційним номером 108, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та автомобілем марки «BMW», 2023 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до приписів ч.1 ст.153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи заявника, суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Зміст та форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, до заяви додано документ, що підтверджує сплату судового збору відповідно до пп. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом першим ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із п.п. 2, 4 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 (провадження №61-7314св19) зробив правовий висновок, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників справи.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 12 липня 2019 року, виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, 12 липня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1447, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 .

Згідно із копією заяви про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, 15.07.2025 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися із вказаною заявою до Бучанського відділу ДРАЦС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), державна реєстрація розірвання шлюбу призначена на 16.08.2025.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , ОСОБА_3 з 10.05.2024 є власником транспортного засобу загальний легковий седан марки BMW, І4, 2023 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 .

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав №412436417 від 10.02.2025, ОСОБА_3 з 10.02.2025 є власником квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №227087067 від 06.10.2020, ОСОБА_2 з 02.10.2020 є власником житлового будинку, загальною площею 113, 7 кв.м, житловою площею 53, 2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , ОСОБА_2 з 04.12.2020 є власником транспортного засобу автомобіля марки «FORD», 2018 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Також, заявником надано докази участі автомобіля ВMW, реєстраційний номер НОМЕР_8 , в дорожньо-транспортній пригоді 30.07.2025.

Отже, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності, наслідки арешту майна, правову підставу для арешту майна, характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів, виходячи із заявлених заявником предмету та підстав майбутнього позову, суд приходить до висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір, і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача. Вимоги заявника в частині накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_3 є співмірними із предметом позову, а вид такого забезпечення відповідає позовним вимогам повністю. Тому вимоги про забезпечення позову в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом накладення арешту на квартиру та автомобіль ВMW. Суд вважає, що вимоги щодо заборони вчинення реєстраційних дій щодо майна не підлягають задоволенню, оскільки рішення про накладення арешту на зазначене нерухоме та рухоме майно виключає вчинення реєстраційних дій щодо цього майна, та є співмірним із позовними вимогами. Забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та транспортний засіб не впливає на право власника на користування вказаним майном.

Разом з тим, заявником не доведено необхідності накладення арешту та заборони вчинення реєстраційних дій щодо майна, яке зареєстроване за ним, а саме: на житловий будинок площею 113,7 кв.м з реєстраційним номером 108, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та на автомобіль марки «FORD», 2018 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , зокрема, не доведено що невжиття такого заходу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Заявником не наведено достатніх підстав для застосування такого заходу забезпечення позову як заборона ОСОБА_3 користуватися спірним будинком та автомобілем ВMW. На переконання суду, запропоновані заявником заходи забезпечення позову в цій частині не є співмірними із позовними вимогами про поділ майна.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Одночасно, суд роз`яснює ОСОБА_2 , що відповідно до правил ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 149-153, 157, 260-261 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника ОСОБА_1 , подану в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 080, що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Накласти арешт на транспортний засіб загальний легковий седан марки BMW, І4, 2023 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

У задоволенні інших вимог заяви - відмовити.

Дані стягувача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Дані боржника: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Копію ухвали суду направити до відома учасникам справи, а державному реєстратору та в територіальний сервісний центр МВС для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів із дня її складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення

позову не зупиняє її виконання.

Суддя Ю.В. Кравчук