Справа № 509/3338/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.,

за участю: представника позивача, адвоката Батуріна С.Є.,

представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Тимофієнко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_1 ,

Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Соломкіної Інни Сергіївни,

про

усунення перешкод у користуванні,-

ВСТАНОВИВ:

19.06.2023 р. до суду поступила позовна заява ОСОБА_2 , яка була обґрунтована тим, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.08.2021р. по цивільній справі №509/4277/16, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 були задоволені, крім вимоги про стягнення моральної шкоди яка постановою Одеського апеляційного суду від 25.01.2023р, була скасована, відповідачка була зобов`язана: усунути перешкоди у користуванні позивачкою належною їй земельною ділянкою; знести прибудову - коридор №3-7 площею 9,2 кв.м,; забезпечити вільний доступ ОСОБА_2 до зовнішніх стін прибудов під літ. «А1» та літ «а1» житлового будинку АДРЕСА_1 ; зменшити площу належного їй приміщення «№3-3» з 17,5 квадратних метрів до 15,3 квадратних метрів; звільнити захоплену нею частину належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 6 квадратних метрів та сплатити понесені ОСОБА_2 судові витрати в загальній сумі 22 022,80 гривень.

Не виконавши рішення суду від 30.08.2024р. ОСОБА_1 виготовила новий технічний паспорт і звернулася до державного реєстратора Соломикіної І.С., яка зареєструвала право власності ОСОБА_1 без врахування змін у об`єктах нерухомості та виконання інших приписів суду, які була повинна здійснити відповідачка відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.08.2021р.

Вважаючи, що реєстрація відповідачкою права власності без виконання обов`язків, які були встановлені рішенням суду від 30.08.2021р. продовжують порушувати її майнові права, Мелькова К.О. просила суд: визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_1 на її жилий будинок та скасувати запис про право власності; зобов`язати державного реєстратора Соломикіну І.С. внести відомості про скасування права власності ОСОБА_1 на її жилий будинок; стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати в орієнтовній сумі 42177,40 гривень.

Представником відповідача адвокатом Білоус І.І. на позовну заяву був поданий відзив у якому висловлені заперечення та вказано, що: позовна заява не містить інформації щодо наявності перешкод; позовні вимоги стосуються дій державного реєстратора і не стосуються дій відповідачки; до ОСОБА_1 не заявлено жодної вимоги крім стягнення судового збору; будинок належний ОСОБА_1 не є спірними нерухомим майном; позивачем не доведено, що реєстрацією прав власності відповідачки порушені права власності позивачки; заявлені позовні вимоги не є ефективними засобами захисту порушених прав та інтересів оскільки не відповідають змісту порушених прав та інтересів; право власності відповідача не є предметом спору; позивачем не вказано жодної підстави, передбаченої законом для відмови ОСОБА_1 у реєстрації права власності. В зв`язку з викладеним представник позивача просив суд у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити і стягнути з позивачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 20000,00 тисяч гривень судових витрат, які пов`язані з оплатою нею отриманої професійної правничої допомоги.

Державний реєстратор Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Соломикіна І.С. своїм процесуальним правом не скористалася і відзиву на позовну заяву суду не надала.

У судове засідання державний реєстратор Соломикіна І.С. не з`явилась про дату та місце розгляду справи сповіщена належним чином, заяви про відкладення справи до суду не подала.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача по справі державного реєстратора Соломикіної І.С.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Батурін С.Є. позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі з мотивів викладених у позовної заяві та інших наданих ним процесуальних документах.

Представник відповідача адвокат Тимофієнко О.О. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву та інших процесуальних документів, які надані суду представником ОСОБА_1 .

Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню в зв`язку з наступним:

Згідно ст.4 ЦПК України та ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист та на звернення до суду з метою захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12,13, 43, 76-81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених вимог, а кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечення шляхом надання суду належних, допустимих, достовірних доказів, яких має бути достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.08.2021 року, ОСОБА_1 було встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 без отримання відповідних дозволів на будівництво господарських будівель та реконструкцію свого будинку у 2014р. почала самовільно будувати нові господарські будівлі та реконструювати приміщення у своєму будинку АДРЕСА_1 , що потягло за собою порушення прав власності ОСОБА_2 .. Крім того, внаслідок цих будівельних робіт була захоплена частина земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 та створені інші перешкоди у користуванні нею її будинком.

Після звернення ОСОБА_2 у листопаді 2016р. до суду з метою захисту своїх порушених прав суд 30.08.2021р. ухвалив рішення за яким ОСОБА_1 була зобов`язана:

- усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 належною їй земельною ділянкою площею 0,1464 га з кадастровим номером :02:002: 020867821, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав ОСОБА_2

- знести прибудову - коридор №3-7 площею 9,2 кв.м, яка позначена літерою «а3» у техпаспорті ОСОБА_1 від 10.06.2016р., яка побудована на частині земельної ділянки належної ОСОБА_2 та яка перешкоджає доступу природного освітлення до належних ОСОБА_2 приміщень 2-4 та 2-8 будинку АДРЕСА_1 .

- забезпечити вільний доступ ОСОБА_2 до зовнішніх стін прибудов під літ. «А1» та літ «а1» житлового будинку АДРЕСА_1 по вказаній адресі зі сторони земельної ділянки будинку АДРЕСА_1 належного ОСОБА_1 шляхом відновлення проходу між прибудовою під літ «А1» будинку АДРЕСА_1 та прибудовою «А2» будинку АДРЕСА_1 , для чого зобов`язати її зменшити довжину стіни приміщень №3-3, №3-4 та №3-5 на 0,54 метри та знесення даху над цим проходом;

- зменшити площу належного їй приміщення «№3-3» з 17,5 квадратних метрів до 15,3 квадратних метрів.

- звільнити захоплену нею частину належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 6 квадратних метрів.

- стягнути з неї на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 25000,00 гривень.

- стягнути з неї на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме: судовий збір, в сумі 1522,80 (одна тисяча п`ятсот двадцять дві грн 80 коп) гривень; витрати пов`язані з оплати виготовлення «Технічного звіту, щодо виконання топографо-геодезичних робіт по зйомці земельної ділянки ОСОБА_2 » в розмірі 3500,00 (три тисячі п`ятсот) гривень та з оплати судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз в розмірі 4500,00 ( чотири тисячі п`ятсот) гривень, а загалом 8000,00 (вісім тисяч) гривень та витрати за надання правничої допомоги в загальному розмірі 12500,00 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень (а.с.10-15).

Постановою Одеського апеляційного суду від 25.01.2023р. рішення суду І-ої інстанції було змінено - у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди було відмовлено, а решту позовних вимог, які були задоволені Рішенням Овідіопольського районного суду від 30.08.2021р. апеляційний суд залишив без змін (а.с.16-21).

Верховний Суд своєю ухвалою від 13.04.2023р. у відкритті касаційного провадження по справі №509/4277/16 відмовив в зв`язку з відсутністю підстав для перегляду справи у касаційному порядку (а.с.22-24).

Відтак, оскільки рішення Овідіопольського районного суду від 30.08.2021 р. набрало законної чинності, то воно підлягало і підлягає виконанню у повному обсязі за винятком відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_2 пропонувала відповідачці добровільно виконати рішення суду, що підтверджено наданою нею «Пропозицією щодо добровільного виконання рішень судів» від 19.03.2023р., однак її звернення з боку ОСОБА_1 було залишено без уваги (а.с.25-27).

Так як ОСОБА_1 добровільно не побажала виконати рішення суду, то ОСОБА_2 звернулась до виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду і Овідіопольським ВДВС ПМУ МЮ (м.Одеса) 16.05.2023 року було відкрито сім виконавчих проваджень: ВП №71815571; ВП №71816633; ВП №71818829; ВП №71819197: ВП №71819682; ВП №71817659 та ВП №71818589, а на майно боржника ОСОБА_1 був накладений арешт (а.с.28-30).

Не зважаючи на те, що рішення суду від 30.08.2021р. не було виконане, ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратор Соломикіної І.С. яка 11.04.2023р. на підставі її заяви прийняла рішення 367149430 про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_1 (а.с.91).

З наданої представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Білоус І.І. копії реєстраційної справи 100 державного реєстратора Соломикіної І.С. вбачається, що ОСОБА_1 10.04.2023р. звернулась до реєстратора із заявою «Про державну реєстрацію прав» яка у цей день була зареєстрована за №54864821 (а.с.75).

До заяви була додане додаткове рішення Овідіопольського районного суду від 28.06.2018р. по справі 509/4646/13, яке було прийняте до рішення суду від 13.02.2044р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна яке перебуває спільній частковій власності та визнання права власності на майно (а.с.86, 87).

Цим додатковим рішення було уточнене рішення суду від 13.02.2014р. і між сторонами були визначені конкретні приміщення з вказівкою їх розмірів, які виділялись сторонам згідно даних технічного паспорту, який був складений 04.02.1994р. фахівцями Овідіопольського РБТІ про що наголошено у додатковому рішенні.

Крім того, до заяви про реєстрацію права власності від 10.04.203р. ОСОБА_1 додала Технічний паспорт від 23.03.2023р. (витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 03.04.2023р.); рішення VІІ сесії VІІ скликання Прилиманської сільради від 16.09.2016р. про перейменування АДРЕСА_2 ; Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯА №284983 від 30.06.2011р. та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №328692944 від 11.04.2023р. (а.с.78-90)

З цих документів та Витягу з державного реєстру речових прав №328693961 від 11.04.2023р. (а.с.92) вбачається, що право власності ОСОБА_1 на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на підставі додаткового рішення від 22.06.2018р. по справі 509/4646/13-ц відповідно до даних технічного паспорту, який був складений 04.02.1994р. фахівцями Овідіопольського РБТІ.

Оскільки рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.08.2021р. встановлений факт самовільного з 2014р. будівництва ОСОБА_1 , збільшення розмірів її приміщень, забудову проходу між будинками сторін, а також факт захоплення нею частини земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , і це рішення не виконане, то суд приходить до висновку, щодо безпідставності реєстрації прав власності ОСОБА_1 за її заявою від 10.04.2023р..

Так, ОСОБА_1 на момент звернення 10.04.2023р. із заявою до державного реєстратора про реєстрацію прав власності достовірно було відомо про невиконане нею рішення суду та наявності декількох виконавчих проваджень з примусового виконання цього рішення, тому суд вважає що вона свідомо не повідомила державного реєстратора по невідповідність даних у наданих нею документів до дійсних розмірів та конфігурації приміщень у належному їй будинку, а також не звільнення нею частини земельної ділянки ОСОБА_5 , яка була захоплена ОСОБА_1 під час самовільного будівництва.

Таким чином державний реєстратор не був освіченим про наявність рішення суду від 30.08.2021р. по справі, а тому суд доходить до висновку, що нею було помилково прийняте рішення про реєстрацію прав власності ОСОБА_1 на будинок.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що право власності було зареєстроване відповідно до додаткового рішення суду від 22.06.2018р. по справі 509/4646/13-ц суд до уваги не бере оскільки не виконане рішення суду від 30.08.2021р., а дані 1994року, які вказані у додатковому рішенні через самовільне будівництво не відповідають дійсним даним щодо розміру приміщень та земельних ділянок станом на 2023 рік.

Факт невиконання рішення суду від 30.08.2021р. по справі 509/4277/16-ц станом на 11.04.2023р. (дата прийняття державним реєстратором оскарженого рішення про реєстрацію прав власності ОСОБА_1 ) безспірно підтверджений ухвалою Овідіопольського районного суду від 06.02.2024 по справі №509/4277/16-ц яка була прийнята судом за заявою ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду від 30.08.2021 року (а.с.120-123),

Цією ухвалою суду від 06.02.2024р. було встановлено, що станом на 06.02.2024р. (дата прийняття ухвали) ОСОБА_1 не виконала рішення суду від 30.08.2021р, а тому суд з урахуванням її майнового стану відстрочив його виконання до закінчення опалювального сезону, тобто до 15.04.2024 року.

Більш того факт невиконання рішення суду від 30.08.2021р. був підтверджений Поданням головного державного виконавця Овідіопольського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного МУМЮ (м.Одеса) Відвідчук К.Г. про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України, тобто за умисне невиконання та перешкоджання виконанню рішення суду (а.с.162).

З цього подання вбачається, що ОСОБА_1 не тільки не виконує рішення суду, а й перешкоджає його примусовому виконанню.

За приписами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на цю норму процесуального права суд не бере до уваги лист представника ОСОБА_1 від 23.05.2024р. до Овідіопольського ВДВС про добровільне виконання нею рішення суду (а.с.134, 135), оскільки це повідомлення нічим не підтверджено.

Крім того, суд вважає, що факт виконання рішення суду повинно бути підтверджено належними та допустимими доказами, якими є постанови державного виконавця про закриття (закінчення) виконавчих проваджень в зв`язку з виконанням їх боржником.

Оскільки відповідачкою ОСОБА_1 суду не надано жодної постанови державного виконавця про закриття (закінчення) будь якого з семи виконавчих проваджень, то у суду не має підстав вважати, що реєстрація прав власності ОСОБА_1 на будинок відбулася у відповідності до рішення суду від 30.08.2021 року.

Крім того, частиною 2 ст.376 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна на чужій ділянці без згоди на те власника ділянки не може набути на нього право власності.

Згідно ч.4 ст.376 ЦПК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його ділянці, то це майно підлягає знесенню або самою особою яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

ОСОБА_2 заперечує проти захоплення частини її земельної ділянки та наполягає на її звільнення.

Оскільки рішенням Овідіопольського районного суду від 30.08.2021р. по справі №509/4277/16-ц, було встановлено, що будівництво ОСОБА_1 здійснювала на чужій земельній ділянці, яка не була відведена у встановленому порядку для цієї мети; об`єкти нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; а об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил, то за приписами ч.5 ст.82 ЦПК України ці обставини у спорі між тими самими особам у новій справі додаткового доказування не потребують.

Згідно ст.41 Конституції України, ст.ст. 319; 321, 391 ЦК, та ст.ст.152, 153 ЗК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, а власник, у випадку будь-яких обмежень у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм майном, навіть без позбавлення права володіння має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Згідно ст. 16 ЦК та пп. «б» п.3 ст.152 ЗК України одними із способів захисту порушених прав є відновлення становища, яке існувало до порушення та припинення дії яка порушує право.

Так як рішенням суду встановлено порушення ОСОБА_1 майнових та земельних прав ОСОБА_2 , то вона має право подати право про усунення перешкод у користуванні своїм майном.

Велика Палата Верховного Суду від 13.07.2022р. у постанові по справі № 199/8324/19 вказала, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 та 5 ст. 24 Закону № 1952-IV не підлягає державній реєстрації майно, якщо заявлене речове право не підлягає державній реєстрації; подані документи не відповідають вимогам цього Закону і не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно і, крім того, якщо існують суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Так як дані об`єкту нерухомості, щодо якого державний реєстратор прийняв рішення про реєстрацію не відповідають дійсним даним, то рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень від 11.04.2023р. за індексним номером 67149430, яке було прийняте нею про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер 100 та запис про право власності 49884399 від 10.04.2023 року підлягають скасуванню

За приписами ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору та витрати, які пов`язані з оплатою надання правничої допомоги підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог. на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови що про таке подання доказів буде заявлено стороною до закінчення судових дебатів.

Представником позивача на підтвердження понесених Мельковою К.О. судових витрат

до суду подані: оригінал квитанції про оплату судового збору з оплати вимог немайнового характеру в сумі 2147,20 гривень; оригінал Договору про надання правової допомоги б/н від 05.06.2023р. про оплату гонорару у твердій (фіксованій) сумі в розмірі 20000,00 гривень; чотири квитанції до прибуткових касових ордерів про оплату ОСОБА_2 гонорару, а саме: №51 від 05.06.2023р. на суму 4000,00 грн; №53 від 12.07.2023р. на суму 4000,00 грн ; №57 від 19.08.2023р. на суму 4000,00 грн та №60 від 04.09.2023р. на суму 8000,00 грн з оплати отриманої позивачкою правничої допомоги в загальній сумі 20000,00 гривень, додаткову угоду від 03.06.2024р. про внесення змін до договору про надання правової допомоги від 05.06.2023р. та Розрахунок суми гонорару від 11.08.2025р. згідно якого сторони підтвердили виконання обома сторонами обов`язків по договору від 05.06.2023 року (а.с.110, 111).

Посилаючись на діюче законодавство представник відповідача наголосив про зменшення суми судових витрат, які понесла позивачка до розміру у 2000,00 грн (а.с.114,115; 166-168).

У відзиві (а.с. 53-60) представник відповідача просив суд зобов`язати позивачку відшкодувати ОСОБА_1 , 20000,00 гривень судових витрат, які вона понесла з отримання нею правничої допомоги, а 04.03.2024р. він подав заяву про стягнення судових витрат у якої просив стягнути з позивачки 33000,00 гривень витрат, які ОСОБА_1 понесла в зв`язку отриманням нею правничої допомоги (а.с.114,115).

На підтвердження понесених нею судових витрат представник ОСОБА_1 надав суду: копію договору про надання правової допомоги адвокатом 00096 від 31.07.2023р. де сторони вказали дві суми гонорару - 20000,00 та шість тисяч гривен; копію платіжної інструкції від 04.08.2023р.про оплату ОСОБА_1 21000,00 гривень правової допомоги та опис виконаних адвокатом робіт станом на 07.02.2024 року (а.с.116 119).

Суд звертає увагу на те, що докази, які були подані представником відповідача на підтвердження судових витрат ОСОБА_1 суперечливі оскільки у договорі №00096 від 31.07.2023р. сума гонорару, яка вказана цифрами становить 20000,00 гривень, а прописом 6000,00 гривень; за платіжною інструкцією від 04.08.2023р. ОСОБА_1 оплатила 21000,00 гривень, а остаточно заявлена вимога на відшкодування 33000,00 гривень. Отже, суд вважає, що відповідач не визначився щодо розміру своїх судових витрат, що позбавляє суд прийняти рішення про суму, яку бажає відшкодувати відповідач.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що судові витрати які понесла ОСОБА_2 в зв`язку з оплатою нею гонорару адвоката за отримання правничої допомоги є співмірними з складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих ним послуг та виконаних робіт , з ціною позову, а головне із значенням справи для ОСОБА_2 , чиї права власності порушуються з 2014 року самовільним будівництвом, яке здійснювала відповідачка.

Відтак, оскільки суд позовні вимоги ОСОБА_2 задовольняє у повному обсязі, то підтверджені належними доказами судові витрати позивачки в сумі 22147,20 гривень підлягають задоволенню.

За цієї причини у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування ОСОБА_2 понесених відповідачкою судових витрат суд відмовляє.

Керуючись ст.ст.12, 76-83, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Соломкіної Інни Сергіївни, про усунення перешкод у користуванні задовольнити повністю.

Рішення державного реєстратора Великодолинської селищної Ради Одеського району Одеської області Соломикіної Інни Сергіївни про державну реєстрацію прав власності від 11.04.2023р. за індексним номером 67149430, яке було прийняте нею про державну реєстрацію за ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 ) права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер 100 та запис про право власності 49884399 від 10.04.2023 року визнати протиправними та скасувати їх.

Зобов`язати державного реєстратора Великодолинської селищної Ради Одеського району Одеської області Соломикіну Інну Сергіївну внести відомості до Державного реєстру речових прав та інших державних реєстрів де реєструється право власності відомості про скасування права власності ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 ) на жилий будинок під номером АДРЕСА_1 , яке було зареєстроване на підставі її рішення про державну реєстрацію прав власності від 11.04.2023р. за індексним номером 67149430.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в загальній сумі 22147,20 гривень: з яких 2147,20 гривень судовий збір, 20000,00 гривень витрати на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після розгляду справи апеляційним судом і прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складений 21.08.2025 року.

Суддя А.І.Бочаров