ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/5122/24 Номер провадження 22-ц/814/2411/25Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Хімзахист»

на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 19 березня 2025 року, постановлену в м. Кременчуці під головуванням судді Андрієць Д. Д., дата складення повної ухвали суду 21 березня 2025 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Хімзахист» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 19 березня 2025 року відмовлено у затвердженні мирової угоди, укладеної між ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист» та ОСОБА_1 , 17.02.2025.

Ухвала суду мотивована тим, що результатом затвердження мирової угоди є визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, що є неможливим у судовому порядку.

Не погодившись з даною ухвалою, представник ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою затвердити укладену між сторонами мирову угоду.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що на даний час мораторій на реалізацію права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки не дозволяє врегулювати спір в позасудовому порядку, завершенням якого є державна реєстрація права власності за іпотекодержателем на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням, позивач не може скористатися саме таким способом захисту своїх прав.

Крім того, на думку апелянта, в такому випадку суд мав би відмовити у відкритті провадження у даній справі, а подана заява мала бути повернута позивачу як така, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказує, що твердження суду першої інстанції про те, що умови укладеної між сторонами мирової угоди фактично направлені на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки суперечить вимогам законодавства у зв`язку з тим, що на період дії воєнного стану зупинено дію деяких статей Закону України «Про іпотеку», які регулюють питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, є помилковим, оскільки відповідно пунктом 5-2 розділу VI Закону України «Про іпотеку» визначено у якій саме частині зупиняється дія тієї чи іншої статті, а не дія всієї статті в цілому.

Зазначає, що беручи до уваги саму суть спору та позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки, судом першої інстанції мають бути застосовані норми закону, визначені саме у статті 37 Закону України «Про іпотеку» - передача іпотекодержателю права власності.

Вважає, що в даному випадку, уклавши мирову угоду на підставі спільних поступок з визначенням обставин, які не стосуються прав та інтересів третіх осіб і не порушують їх, сторони врегулювали спірні правовідносини і укладання такої угоди не є тотожним з поняттям реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 також просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою затвердити укладену між сторонами мирову угоду, а провадження у справі закрити.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 20.06.2008 між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитні договори №№ 0, 0 на суму 101 600 доларів США під 14,5% річних та 2 949,49 грн під 20,9% річних та комісії згідно умов кредитних договорів.

У забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань з повернення кредиту до 19.06.2015 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно - офіс № 5-6, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також 15.08.2008 між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори №№ 0, 0 на суму 182 300 доларів США під 15,5% річних та на суму 4 689,02 грн під 20,9% річних та комісії згідно умов кредитних договорів з терміном повернення до 14.08.2018, у забезпечення яких укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки нежитлового приміщення щодо офісу № 13, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

15.03.2017 між АКІБ «УкрСибБанк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» укладено договір відступлення права вимоги за вищевказаними іпотечними договорами, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А., зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухома майно про реєстрацію іпотеки.

Того ж числа, 15.03.2017 аналогічний договір по відступлення права вимоги за договорами іпотеки було укладено між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист», за яким позивач набув права вимоги до відповідача, у тому числі право звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду чи на підставі виконавчого напису нотаріуса шляхом реалізації предмета іпотеки на публічних торгах.

01.10.2024 ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист» звернулося до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, право вимоги яких належить ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист», на наступне нерухоме майно: за договором іпотеки (нежитлового приміщення) б/н від 20.06.2008 та за кредитним договором № 0 від 20.06.2008, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 - офіс № 5-6, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: офісу 1 площею 41,4 кв. м, офісу 2 площею 33,3 кв. м, офісу 3 площею 23,5 кв. м, загальною площею 98,2 кв. м, який є власністю ОСОБА_1 та за договором іпотеки (нежитлового приміщення) б/н від 15.08.2008 та за кредитним договором № від 15.08.2008, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 - офіс № 13 що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: тамбуру 1 площею 82,5 кв. м, офісу загальною площею 165,2 кв. м.

28.01.2025 через систему «Електронний суд» до районного суду надійшла заява представника позивача про затвердження мирової угоди у редакції від 28.01.2025, укладеної між ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист» та ОСОБА_1 , згідно якої сторони домовились про врегулювання спору шляхом визнання за позивачем - ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист» права власності на спірне нерухоме майно - офіс № 5-6 та приміщення офісу № 13, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок якого позивач задовольняє свої вимоги до відповідача на суму 6 723 277,69 грн згідно Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2008 та на суму 12 433 621,69 грн згідно Договору про надання споживчого кредиту № від 15.08.2008, просили суд затвердити дану мирову угоду та зняти усі заборони на відчуження/припинити обтяження з вказаних об`єктів нерухомого майна, провадження у справі закрити.

В подальшому, 17.02.2025 було подано заяву про затвердження мирової угоди з доданою мировою угодою у редакції від 17.02.2025, в якій пункт 7 було викладено без зазначення розміру заборгованості відповідача перед позивачем за спірними договорами про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2008 та № від 15.08.2008, що погашається за рахунок набуття позивачем права власності на нерухоме майно.

Відмовляючи у затвердженні мирової угоди сторін, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що умови мирової угоди із вимогами про визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки суперечать нормам чинного законодавства України, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини сьомої статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб (частина перша статті 207 ЦПК України).

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі (частина четверта статті 207 ЦПК України).

При затвердженні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Виходячи із змісту статті 207 ЦПК України укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні, тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається і затверджується судом у відповідності до вимог не лише цивільного процесуального права, а й з урахуванням цивільного права.

Затвердженням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Згідно пункту 1 частини п`ятої статті 207 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, є невиконуваними, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

За умовами укладеної у цій справі мирової угоди сторони погодили звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом добровільної передачі у власність іпотекодержателя - ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист» нерухомого майна, що є предметом іпотеки та належить іпотекодавцю ОСОБА_1 , за рахунок якого позивач задовольняє всі свої вимоги до відповідача та визнає виконання останнім своїх зобов`язань з погашення боргу за спірними договорами про надання споживчого кредиту.

Закон України «Про іпотеку» (частина четверта статті 33) визначає три різні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 36 вказаного Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація права власності (спеціального майнового права) на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність (набуття спеціального майнового права) іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, норми Закону № 898-IV передбачають правовою підставою набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки відповідний нотаріально посвідчений договір, укладений між іпотекодавцем та іпотедодержателем у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Такий договір є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

Вказаний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки виключає участь суду у врегулюванні між сторонами спірного питання у разі досягнення між ними домовленості про набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про неможливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку під час дії воєнного стану є безпідставними, оскільки Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» доповнено пунктом 52, дія статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює порядок позасудового врегулювання, не зупинялась.

Крім того, за змістом пункту 52 розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» зупинення дії статті 37 цього Закону у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки стосується лише такого права іпотекодержателя, яке виникло на підставі договорів, укладених до набрання чинності Законом № 2120-IX - 17.03.2022, але не поширюється на договори, укладені після 17.03.2022, або договорів, до яких після 17.03.2022 за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.

Таким чином, сторони по справі не позбавлені можливості вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб набуття іпотекодержателем - позивачем по справі ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист» права власності на предмет іпотеки - офіс № 5-6 та приміщення офісу АДРЕСА_2 шляхом укладення окремого договору з дотриманням обов`язкової нотаріальної форми до набрання законної сили рішенням суду у цій справі у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Заявляючи про визнання за ТОВ «Будівельна фірма «Хімзахист» права власності на спірне нерухоме майно, як спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення мирової угоди, представник позивача законних підстав для затвердження такої мирової угоди судом не довів, тому відмова суду у затвердженні наданої сторонами мирової угоди є законною та обґрунтованою, що не позбавляє сторони права врегулювати свої правовідносини у позасудовому порядку.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги представника позивача, як необґрунтовані, такі, що не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Хімзахист» - залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна