Провадження №2-з/522/469/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

20 серпня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Донцов Д.Ю., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Степанишиної А.С. про забезпечення позову за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Степанишина А.С., за допомогою електронної системи «Електронний суд», звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, а саме з вимогами:.

- Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 4015/8000 частки квартири, загальною площею 105.3 кв.м., житловою площею 69 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100;

- Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_3 13 березня 2025 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. за реєстровим № 18, зазначивши, що частка ОСОБА_3 , у спадковому майні після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме у квартирі, загальною площею 105.3 кв.м., житловою площею 69 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, складає 2409/8000.

Ухвалою суду від 11.08.2025 р. відкрито провадження по справі.

19.08.2025 р. представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Степанишиною А.С. за допомогою електронної системи «Електронний суд» подано заяву про забезпечення позову, а саме з вимогами вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 4015/8000 частки квартири, загальною площею 105.3 кв.м., житловою площею 69 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100.

В обґрунтування заяви зазначено, що нещодавно ОСОБА_4 (позивач) дізналась про те, що 13.03.2025 ОСОБА_3 (відповідач) отримала свідоцтво про право на спадщину № 18, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., на 803/1000 частки квартири, загальною площею 105.3 кв.м., житловою площею 69 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, після смерті матері позивача і відповідача - ОСОБА_6 . Водночас, 803/1000 частки квартири, загальною площею 105.3 кв.м., житловою площею 69 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано спадкодавцем за договором купівлі-продажу під час її перебування у шлюбі з батьком позивача та відповідача ОСОБА_5 , що свідчить про набуття вказаної частки нерухомого майна у спільну сумісну власність подружжя. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 . Як відомо позивачу, ОСОБА_6 було складено заповіт, яким вона заповіла все належне їй майно відповідачу ОСОБА_3 . Таким чином, спадкоємцями після ОСОБА_6 є ОСОБА_3 (за заповітом) та ОСОБА_5 (обов`язкова частка) з огляду на те, що на час смерті дружини він був непрацездатним вдівцем, а також проживав та був зареєстрований разом із ОСОБА_6 за однією адресою. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцем за заповітом після ОСОБА_5 є ОСОБА_7 , яка належним чином прийняла спадщину. Однак, 13.03.2025 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину № 18 на 803/1000 частки квартири, загальною площею 105.3 кв.м., житловою площею 69 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, незважаючи на те, що:

1. на момент відкриття спадщини після ОСОБА_6 остання мала у власності лише 803/2000 частки у праві власності щодо вказаної квартири;

2. ОСОБА_5 прийняв спадщину після ОСОБА_6 у розмірі 803/8000 частки у праві власності щодо вказаної квартири;

3. позивач є спадкоємцем за заповітом після ОСОБА_5 , тобто є спадкоємицею 4015/8000 частки квартири, загальною площею 105.3 кв.м., житловою площею 69 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, у разі здійснення відчуження спірного об`єкта нерухомого майна виконання рішення суду у даній справі, у разі задоволення позову, буде неможливим, що призведе до необхідності докладання додаткових зусиль та витрат, подання позивачем нового позову до суду для ефективного захисту своїх порушених прав. Так, існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на об`єкт нерухомого майна за вищевказаною адресою може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких вона звернулася до суду.

Розглянувши заяву, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи подальше вчинення дій, що можуть порушити права та інтереси позивача, поновлення яких є предметом судового розгляду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, пошкодити, знищити чи знецінити його.

Судом встановлено, що в провадженні суду перебуває позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

У даній справі між сторонами виник спір щодо спадкового майна.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зважаючи на наведене, суд вбачає наявність підстав для забезпечення позову обраним позивачем способом в межах пред`явлених позовних вимог, існує імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів у разі задоволення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Між тим, питання обґрунтованості позовних вимог перевіряються судом під час розгляду справи по суті і не мають розглядатися при забезпеченні позову, оскільки дана процесуальна дія є оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання рішення суду у разі його потенційного задоволення.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про забезпечення позову підлягають задоволенню.

З огляду на положення ч. 3 ст. 154 ЦПК України, судом не встановлено підстав застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст. 151, 153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Степанишиної А.С. про забезпечення позову за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 4015/8000 частки квартири, загальною площею 105.3 кв.м., житловою площею 69 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Донцов Д.Ю.