Справа № 214/453/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 червня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

присяжних - Ніколаєва П.В., Подойми С.А.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про оголошення померлим, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із зазначеною заявою, в якій просить оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця п. Большой Камень Приморського краю, померлим, днем смерті якого вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви зазначено, що 10 серпня 1991 року між заявником та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого є одна дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Так, з 04 березня 1996 року ОСОБА_2 знаходиться у розшуку, зібрав свої речі та залишив заявника із неповнолітньою на той час дочкою і, з того часу, його місцезнаходження невідомо. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.02.2000 року ОСОБА_2 було визнано безвісті відсутнім. Так, із того часу минуло більше трьох років, однак ніяких відомостей про місцеперебування ОСОБА_2 не надходило. Заявник зазначає, що оголошення її колишнього чоловіка померлим дозволить їй реалізувати право на шлюб.

Заявник у судове засідання не з`явилась, але неодноразово надавала до суду письмові заяви про розгляд справи за її відсутності через її знаходження за межами країни. Разом з тим, заявник у своїх заявах зазначала, що процесуальні права їй відомі та зрозумілі, складу суду вона довіряє, відводів не має, всі докази надані нею завчасно, а тому відсутня потреба у витребуванні додаткових доказів.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилась, але надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності представника відділу та ухвалити рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 10.08.1991 року, 10 серпня 1991 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій після реєстрації шлюбу було присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Як убачається з матеріалів справи, від зазначеного шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.02.2000 року, яке 29 лютого 2000 року набрало законної сили, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця п. Большой Камень Приморського краю, визнано безвісно відсутнім.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Відповідно до ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція).

При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 року у справі №226/3053/18.

Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №461/424/15-ц, від 07.07.2021 року у справі №390/1443/19.

За правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Так, суд зазначає, що заявником не надано належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо б було зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_2 , так як у заяві до суду лише констатовано факт відсутності у заявника відомостей про місце його перебування, але жодним чином не доведено можливі припущення про його смерть. Так, заявником навіть не зазначено свідків, які би мали підтвердити зазначений факт та більш того, заявником у наданих нею заявах неодноразово зазначалось про те, що всі докази у справі подані нею завчасно, тому відсутня потреба у витребуванні додаткових доказів. Разом з тим, зазначені заявником у заяві для комунікації із судом номер її телефону та адреса електронної пошти, судові виклики та відправлення не приймають, номер телефону оператором зв`язку не обслуговується, відключений.

Відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом більше трьох років у місці його постійного проживання, реєстрації, саме по собі не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою.

Таким чином, заявник не підтверджує свої доводи жодними належними доказами, тоді як обов`язок доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просить оголосити померлою у місці її постійного проживання, покладається чинним законодавством України саме на заявника, а тому підстави для задоволення заяви відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 46 ЦК України, ст. ст. 293, 305 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення померлим.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий у справі суддя Попов В.В.,

Присяжні Ніколаєв П.В.,

Подойма С.А.