Провадження №2/522/7867/25
УХВАЛА

19 серпня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє її відповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України, а також підсудність даної справи суду, до якого вона подана.

Встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Як слідує з позовної заяви, предметом позову є вимоги про поділ майна подружжя, за якими позивач у порядку поділу майна подружжя просить визнати за нею право власності на частку квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості частини майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 у розмірі 398 955 грн; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості частини майнових прав на комору № 24/4 в будинку АДРЕСА_3 в розмірі 17 050 грн; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості частини майнових прав на паркомісце № 17В в будинку АДРЕСА_3 в розмірі 94 500 грн, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості частини автотранспортного засобу HONDA CR-V, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 175 000 грн.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, договірної, альтернативної або підсудності пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

За ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, основним критерієм віднесення речей до нерухомих є фізична прив`язка об`єктів, розташованих на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення. Вказані ознаки є основними і їх розглядати необхідно у сукупності.

Об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Таким чином, майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постановах Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна ст.ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки з цього майна (ст.ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло з договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Цей перелік не є вичерпним.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 25.02.2018 у справі № 201/12876/17 вказав на те, що правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об`єкти нерухомості, об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 зазначила, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Отже, оскільки предметом позову, поданого ОСОБА_1 є визнання за нею права власності на частку квартири та стягнення компенсації частини майнових прав на об`єкти будівництва, цей спір є таким, що виник з приводу нерухомого майна.

При цьому, позивачем заявлено вимоги з приводу нерухомого майна, яке знаходиться в різних районах м. Одеси та у такому випадку спір має розглядатися за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

У позовній заяві позивач указує, що ціна позову становить 2 553 805 грн, з яких: реальні розрахунки за купівлю квартири АДРЕСА_1 49 000 дол. США, що є еквівалентом 2 043 300 грн; вартість частини майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 - 398 955 грн; вартість частини майнових прав на комору № 24/4 в будинку АДРЕСА_3 - 17 050 грн; вартість частини майнових прав на паркомісце № 17В в будинку АДРЕСА_3 - 94 500 грн та орієнтовна ринкова вартість частини автомобіля HONDA CR-V, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , - 175 000 грн.

Однак, така вартість нерухомого майна та майнових прав не може бути врахована для мети визначення підсудності справи, оскільки звертаючись до суду з даним позовом, позивач має визначити його вартість на час звернення до суду.

Оцінка майна, майнових прав та професійна оціночна діяльність регулюєься Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Отже, позивачу слід визначити дійсну вартість квартири АДРЕСА_1 та вартість майнових прав щодо квартири АДРЕСА_2 ; комори АДРЕСА_4 , паркомісця АДРЕСА_5 та надати докази у підтвердження такої вартості.

Відсутність таких відомостей унеможливлює вирішення питання про відкриття провадження у справі з дотриманням правил виключної підсудності.

Крім того, позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України з огляду на таке.

Частиною 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем до заяви додано квитанцію: № 0.0.1.1 від 04.07.2025 на суму 15 140 грн.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Перевіряючи зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України встановлено, що квитанцію № 0.0.1.1 від 04.07.2025 на суму 15 140 грн поєднано зі справою № 522/13904/25.

З відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень та КП "Д-3" встановлено, що ОСОБА_1 вже зверталася до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою про поділ майна подружжя (справа № 522/13904/25) та ухвалою суду від 31.07.2025 указану позовну заяву повернуто позивачу з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України. Клопотання про повернення судового збору позивачем не заявлялося та сума судового збору не поверталася.

За ч. 9 ст. 185 ЦПК України заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету.

Відтак позивачу слід сплатити судовий збір повторно та надати до суду докази сплати судового збору.

При цьому позивач вправі звернутися до суду із заявою в рамках справи № 522/13904/25 про повернення сплаченого судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху та надати їй строк для усунення недоліків поданої позовної заяви.

Реквізити суду на оплату судового збору:

Отримувач коштів ГУК в Од.обл./Приморський р-н/22030101 Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526 Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.) Код банку отримувача (МФО) 899998 Рахунок отримувача UA0015758 Код класифікації доходів бюджету 22030101.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків поданої позовної заяви.

У разі неусунення зазначених недоліків у встановлений строк позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА