г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 197/509/24
Номер провадження 2/213/106/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2025 року Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В., при секретарі Шульга В.С., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого у шлюбі,

ВСТАНОВИВ

До суду надійшов вказаний позов, який в подальшому уточнювався, та відповідно до якого позивач просила визнати будинок АДРЕСА_1 , спільним майном подружжя, та визнати за сторонами по частині кожному. Визнати за позивачем право власності на автомобіль ВАЗ 2106 НОМЕР_1 , залишивши відповідачу у власність автомобіль ВАЗ 21099 НОМЕР_2 . Стягнути з відповідача на користь позивача частину майна яке залишилось у відповідача в розмірі 410,74грн. (сума з врахуванням різниці вартості автомобілів).

Відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого вказує, що будинок АДРЕСА_1 та спірні автомобілі не є спільним майном подружжя, а купувались за кошти батьків відповідача. Заперечує, що забрав болгарку, дрель, наждачний станок, шліфовальний станок, компресор, 2 газових балона, електроплиту, бетономішалку, колонку, набір слюсарних інструментів, 2 мотокоси, обігрівач, 2 зварювальні апарати; зазначає, що більшість вказаних речей є вигаданими, а інша частина залишилась у позивача. Просив відмовити у позові.

Позивач та представник до суду не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги.

Відповідач до суду не з`явився.

01.08.2024р. відкрито провадження у справі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

21.12.2007р. сторони зареєстрували шлюб (а.с.6), 22.03.2008р. та 01.04.2012р. та 11.02.2017р. у них народились діти (а.с.7,8,9).

22.09.2008р. ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 за 2000грн будинок АДРЕСА_1 (а.с.14,15,16,17-21). Вартість згідно висновку станом на 26.02.2024р. 172600грн (а.с.23).

14.05.2021р. за відповідачем було зареєстровано транспортний засіб ВАЗ 2106 НОМЕР_1 (а.с.22). Вартість згідно висновку станом на 15.04.2024р. 72431,12грн (а.с.32-50).

08.02.2024р. за відповідачем було зареєстровано транспортний засіб ВАЗ 21099 НОМЕР_2 (а.с.67). Вартість згідно висновку станом на 06.05.2025р. 53252,61грн.

Копія паспорту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та копія його трудової книжки (а.с.78-86) не відносяться до предмету спору, не підтверджують та не спростовують обставини по справі.

Відповідно до ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України, 1. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. 4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. 5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Зі змісту пунктів 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, суд вважає встановленим, що будинок АДРЕСА_1 , - є спільною сумісною власністю подружжя сторін по справі, та в порядку поділу належить їм по частині.

Транспортні засоби ВАЗ 2106 НОМЕР_1 та ВАЗ 21099 НОМЕР_2 також є спільною власністю подружжя. Суд вважає доцільним залишити у власності відповідача автомобіль ВАЗ 21099 НОМЕР_2 , оскільки даний автомобіль в його користуванні знаходиться; визнати право власності на автомобіль ВАЗ 2106 НОМЕР_1 за позивачем, оскільки даний автомобіль в її користуванні знаходиться, стягнувши з позивача половину різниці у їх вартості в сумі 9589,26 грн ( (72431,12грн - 53252,61грн) / 2 ).

Суд критично відноситься до позиції відповідача, що вказане майно не є спільною сумісною власністю подружжя, належить іншим особам- батькам відповідача. Дані обставини не підтвердились, спростовані дослідженими судом доказами. Вказане придбано в період шлюбу. Доказів, що спірне майно є індивідуальною власністю відповідача суду не надано.

В частині визнання спільним майном подружжя вказаного домоволодіння та автомобілів, позов підлягає задоволенню.

Позивач також просила стягнути з відповідача половину від вартості речей -10000грн, які залишились у відповідача, та які є спільним сумісним майном, вказавши, що їх загальна вартість 20000грн. Суду не доведено існування у спільній власності подружжя вказаних у позові речей: болгарки, дриль, наждачний станок, шліфувальний станок, компресор, два газові балони, електроплита, бетономішалка, колонка, набір слюсарних інструментів, бензопила, дві мотокоси, обігрівач, 2 зварювальні апарати, та холодильника, пральної машини, телевізора, бойлера, кухонного гарнітура. Позивачем не надано жодних підтверджуючих документів про існування вказаних речей, про дати їх придбання, вартість, підтвердження того що ці речі є спільною сумісною власністю подружжя. Вказані речі не містять точних назв фірм, моделей, квитанцій про їх придбання, про вартість на момент розгляду справи в суді. Клопотань про огляд за місцезнаходженням речей, про проведення експертиз, тощо,- не надходило. Таким чином, в даній частині позовних вимог, про стягнення 10000 грн слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, підлягає частково стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмір 1602,94 грн. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати за проведені висновки спеціаліста на загальну суму 5000 грн (2500грн. + 2500грн).

Відповдно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі

№922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, на думку суду вартість послуг адвоката в загальній сумі 10000,00 грн є обґрунтованою та співмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, значенням справи для учасників.

У зв`язку з наведеним, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 88, 130, 213,215, 224-226 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого у шлюбі задовольнити частково.

Визнати будинок АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний код транспортного засобу НОМЕР_3 , припинивши право спільної сумісної власності на вказаний транспортний засіб.

Залишити у власності ОСОБА_2 транспортний засіб ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний код транспортного засобу НОМЕР_4 , припинивши право спільної сумісної власності на вказаний транспортний засіб.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості часток спільного сумісного майна (транспортних засобів ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний код транспортного засобу НОМЕР_3 , та ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний код транспортного засобу НОМЕР_4 ) в сумі 9589,26 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1602,94 грн., понесені витрати з складання висновків 5000 грн., понесені витрати на правову допомогу 10000грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , прож.: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , прож.: АДРЕСА_2 .

Дата складання повного тексту рішення 18.08.2025р.

Суддя: В.В. Мазуренко