Справа № 752/7835/23
Провадження № 2/752/580/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 квітня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Плахотнюк К.Г., за участі секретаря судового засідання: Нікітенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

у квітні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 11.09.2012 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач, при підписанні анкети-заяви, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. та, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 30 000,00 грн. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, однак у зв' язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 20.03.2023 року має заборгованість: 30 841,13 грн - за кредитом та 7 047,36 грн - за відсотками за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_1 , а також сплачений судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 28.04.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін (а.с. 98-99). Відповідачу наданий строк для надання відзиву.

31.01.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому ОСОБА_1 просить у позові відмовити, посилаючись на те, що в період воєнного стану позичальники звільняються від будь-якої відповідальності у зв`язку з неможливістю виконати зобов`язання за договором позики та військові дії вважаються форс-мажорними обставинами відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»; доказів погодження на використання кредитних продуктів позивача саме на умовах, зазначених в Паспорті споживчого кредиту, а також ознайомлення її з основними умовами кредитування, розміром процентної ставки, порядком погашення заборгованості та здійснення кредитування поза межами строку дії кредитної картки, не надано; враховуючи, що договірні відносини тривають з 11.09.2012 року, а позовні вимоги заявлено в 2023 році, тому до спору необхідно застосувати позовну давність (а.с. 110-116).

15.02.2024 року до суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, у якій ОСОБА_2 зазначає, що між сторонами під час укладення договору узгоджені усі істотні умови; відповідач підтвердила свою згоду на те, що заява разом з Умовами та правилами надання банкіських послуг та Тарифами Банку, складає між нею та банком договір банківського обслуговування, що підтверджується підписом у заяві; з виписки з карткового рахунка вбачається, що відповідачу встановлено кредитний ліміт та ОСОБА_1 користувалася грошима; кошти розподіляються банком відповідно до умов договору; підтвердження настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України; картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці - 10/24, тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності (а.с. 133-138).

Разом з позовом АТ КБ «ПриватБанк» подано клопотанням про огляд веб-сайту, в якому просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням http://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку № 7, повний текст за посиланням «Повний договір» (актуальний на 01.09.2012 року), розділ 2.1. знаходиться на сторінках 32-48 повного договору.

Дослідження даного доказу, як зазначає позивач, необхідно для встановлення ідентичності витягу з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк» та які діяли і були оприлюдненні на момент укладення кредитного договору.

Згідно з ч. ч. 1, 7 ст. 85 ЦПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням.

У порядку, передбаченому вказаною статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту.

Таким чином, електронні документи, як докази у справі, можуть бути подані стороною до суду як в оригіналі, так і в паперовій копії. При цьому, огляд електронного доказу (веб-сайту або сторінки) за його місцезнаходженням в мережі Інтернет здійснюється лише з метою встановлення та фіксування його змісту, а також за умови, що його не можна доставити до суду.

Доцільності в огляді веб-сайту АТ КБ «Приватбанк» для фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг суд не вбачає, оскільки в матеріалах позову є паперова копія електронного документа «Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанк», а отже, цей доказ доставлений до суду, його зміст встановлено та зафіксовано.

У судовому засіданні сторони відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представником позивача разом з позовною заявою подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 11.09.2012 року ОСОБА_1 було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підписанням цієї заяви відповідач приєднується до розділу Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua, які разом становлять Договір про надання банківських послуг, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати (а.с. 26-26 зворот).

Анкета-заява містить анкетні дані, контактну інформацію та підпис відповідача ОСОБА_1 .

Відповідач, підписавши анкету-заяву, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

До зазначеної Анкети-заяви банк додав Паспорт кредиту (а.с. 27-30,30 зворот), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 31-31 зворот) та Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 32-55), а також наказ шаблон № НОМЕР_1 про актуалізацію «Умов та правили надання банківських послуг» (а.с. 56-57).

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк на АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до довідки банку відповідачу видавались кредитні картки: № НОМЕР_2 від 07.05.20214 року, термін дії до 01/18, карта Універсальна; № НОМЕР_3 від 04.04.2015 року, термін дії до 03/19 карта Універсальна, № НОМЕР_3 від 14.12.2015 року, термін дії до 03/19 карта Універсальна; № НОМЕР_5 від 12.12.2017 року, термін дії до 11/21 карта Універсальна; № НОМЕР_6 від 01.10.2020 року, термін дії до 06/24 карта Універсальна; № НОМЕР_7 від 02.02.2021 року, термін дії до 10/24 карта Універсальна (а.с. 25).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування старт карткового рахунку № НОМЕР_2 почався 07.05.2014 року, відповідачу неодноразово збільшувався кредитний ліміт. 13.04.2019 року кредитний ліміт збільшено до 30 000,00 грн, станом на 30.09.2021 року кредитний ліміт був зменшений до 0,00 грн (а.с. 24).

Відповідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» реальна річна процентна ставка становить: 3,0 % - для картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; 2,5 % - для картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; 1,7 % - для картки «Універсальна Contract»; 2,5 % - для картки «Універсальна Gold».

Частиною 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження умов кредитування АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розрахунок заборгованості та виписку щодо руху коштів по банківський карті, що видавалась на підставі підписання анкети-заяви, витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та Паспорт кредиту.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно з п. 62 положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду по справі № 205/4176/18 від 11.11.2020 року.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується розрахунками та випискою по рахунку відповідача (а.с. 9-23, 67-93, 93 зворот).

Згідно постанови Верховного суду від 23 січня 2018 року по справі № 755/7704/15-ц, а також постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №159/2146/15-ц, суд повинен належним чином дослідити поданий стороною доказ - в даному випадку розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

З розрахунків заборгованості та виписки за картрахунками відповідача чітко вбачаються всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості.

Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Причиною спору стало неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач своєчасно не сплачувала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість за тілом кредиту відповідача станом на 20.03.2023 року складає 30 841,13 грн.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 30 841,13 грн. За таких обставин вимоги в цій частині позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що ж стосується заяви відповідача про застосування позовної давності, то суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23.11.2016 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно положень ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому, за змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Згідно положень ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно з ч. 3 вказаної статті, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Проаналізувавши вимоги закону, щодо позовної давності, суд приходить до наступного.

Так, враховуючи, що вищевказаний кредитний договір був укладений в 2012 році, при цьому, 10.02.2022 року відповідачем був здійснений останній платіж на суму 600,00 грн (термінал самообслуговування), то строк у який позивач мав право звернутися до суду за захистом своїх цивільних справ не сплив, оскільки позов пред`явлено у квітні 2023 року.

Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з дотриманням трирічного строку позовної давності.

Відносно доводів відповідача про форс-мажорні обставини, пов`язані із військовою агресією рф проти України, як на підставу звільнення відповідача від відповідальності за порушення договору, суд зазначає наступне.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався й наразі триває.

З листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року вбачається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 року № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Торгово-промислова палата України вищевказаним листом підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами як для суб`єктів господарювання та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та /чи іншим зобов`язанням/обов`язкам, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані та причину такого невиконання.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 року у справі № 922/2475/21, від 30.11.2021 року у справі № 913/785/17, від 21.07.2021 року у справі № 912/3323/20.

Форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Отже, сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання договору та військовими діями, що відповідачем, в свою чергу, не доведено.

При цьому, суд зазначає, що позивачем не заявлено вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) чи інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим , посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є безпідставними.

Разом з тим, банк, пред`явивши вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 7 047,36 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.03.2023 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку в ПриватБанку, які розміщенні на офіційному сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємну частину спірного договору.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З цього випливає, що при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.

Надані позивачем Правила та Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В даному випадку безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 11.09.2012 року у виді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Зважаючи на викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Поряд із цим, вбачається, що 02.02.2021 року ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту, в якому містяться тарифи банку кредитних карт «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Platinum», «MC World BlackEdition», «Visa Signature», «MC WorldElite», «Visa Infinite» з різними відсотковими ставками.

Ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Окрім того, суд звертає увагу, що згідно відмітки у Паспорті споживчого кредитна інформація, зафіксована у ньому, є актуальною до 17.02.2021 року, тобто протягом 15 днів з моменту їх підписання, тоді як заборгованість обрахована станом на 20.03.2023 року, та починаючи з 01.07.2019 року, а старт карткового рахунку відбувся ще 07.05.2014 року.

Більше того, зі змісту цього Паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вказаний Паспорт споживчого кредиту містить лише узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та їх підписано через більш ніж 8 років після укладення кредитного договору з позичальником, умови якого залежать від проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а тому також не може свідчити про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагає положення ст. ст. 3, 627 ЦК України.

Схожа правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.11.2020 року в справі № 313/346/20-ц.

У зв`язку з чим, інформація зазначена у Паспорті споживчого кредиту не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження та узгодження конкретних умов кредитування.

Зважаючи на викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що позивачем не підтверджено належними доказами можливість нарахування відсотків за користування кредитом, у розмірі, зазначеному в розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у сумі 7 047,36 грн, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 157,94 грн пропорційно до задоволених позовних вимог (81,40 %).

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 83, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ) заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 11.09.2012 року в розмірі 30 841 (тридцять тисяч вісімсот сорок одна) гривня 13 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ) сплачений судовий збір в розмірі 2 157 (дві тисячі сто п`ятдесят сім) гривень 94 копійки.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Г. Плахотнюк