ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1439/24 Номер провадження 22-ц/814/2488/25Головуючий у 1-й інстанції Литвин В. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Обідіної О.І., Одринської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», в інтересах якого діє представник - Романенко Михайло Едуардович, на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 14 березня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (до перейменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія») (далі ТОВ«ВІН ФІНАНС») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором № 490056147 від 28 січня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі первісний кредитор) та ОСОБА_1 .

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2012 року у справі № 1630/1080/2012 стягнено з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за Кредитним договором в сумі 293052,36 грн, у тому числі: 113404,84 грн заборгованість по кредиту, 66625,46 грн заборгованість по відсотках та 113022,06 грн пеня.

На підставі договору № 2016-ЗАБ/ДГ від 26 вересня 2016 року первісний кредитор відступив позивачу право вимоги за кредитним договором № 490056147 від 28 січня 2008 року.

Сума заборгованості на дату укладання договору про відступлення права вимоги становила 496510,36 грн, у тому числі 14188,02 доларів США (в еквіваленті на дату укладання договору про відступлення права вимоги 368755,52 грн) та 4915,42 доларів США (в еквіваленті на дату укладання договору про відступлення права вимоги 127754,84 грн).

Позивач зазначає, що рішення суду від 26 жовтня 2012 року не було виконано станом на дату укладання договору про відступлення права вимоги 26 вересня 2016 року, тому загальна заборгованість за Кредитним договором, що була відступлена позивачу, становила 496510,36 грн.

Також позивач вказує, що на виконання рішення суду було відкрито виконавче провадження ВП № 45337092, в рамках якого з відповідача стягнуто на користь позивача 133494,83 грн.

Отже, станом на час звернення позивача з даним позовом до суду заборгованість становить 363015,53 грн.

Оскільки грошове зобов`язання відповідачем не виконано, позивач просить, на підставі частини другої статті 625 ЦК України, стягнути з відповідача 196230,43 грн суми збитків, яка складається з 163526,34 грн інфляційних втрат та 32704,09 грн штрафних санкцій (3% річних), а також витрати позивача зі сплати судового збору.

Короткий зміст судового рішення місцевого суду

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 14 березня 2025 року в позові відмовлено повністю.

Стягнуто з ТОВ «ВІН ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем не доведено за допомогою належних та достовірних доказів, що розмір невиконаного відповідачем грошового зобов`язання та періоду часу, коли саме таке грошове зобов`язання у такому розмірі існувало.

Також вказано, що враховуючи повну відмову в позові, з позивача на користь відповідача, в порядку розподілу судових витрат, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, згідно з пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, в сумі 10000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням місцевого суду не погодилася позивач, в інтересах якого діє представник - Романенко М.Е., та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд скасувати рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 14 березня 2025 року по справі №550/1439/24 в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, та постановити нове, яким зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку скаржника судом першої інстанції не враховано, що розмір витрат на правничу допомогу завищено і він не відповідає складності справи.

Зауважено, що адвокатом завищено відображені об`єми виконаних робіт та їх необхідність.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду у справі в судове засідання не з`явилися.

Від представника відповідача на адресу Полтавського апеляційного суду 28 липня 2025 року надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника.

Одночасно, у вище вказаному клопотанні представником було зауважено, що судом першої інстанції ретельно проаналізовано наведені обставини, оцінено складність спору, обсяг та характер наданих правничих послуг, тривалість розгляду справи й обсяг поданих документів.

Також звернута увагу, що під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач не реалізував своє право на подання клопотання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, відповідно, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо меж перегляду рішення місцевого суду

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга позивача, в інтересах якого діє представник - Романенко М.Е., стосується виключно незгоди з розміром стягнення судових витрат у частині витрат на професійну правничу допомогу, то в суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 14 березня 2025 року в іншій частині.

Позиція апеляційного суду

Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як встановлено, від представника відповідача, до закінчення судових дебатів у справі, надійшла до місцевого суду заява, відповідно до статті 141 ЦПК України, про подання доказів про понесені судові витрати та 05 березня 2025 року заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу і додані докази на підтвердження понесених витрат здані до відділення поштового зв`язку.

Тобто, із урахуванням положень частини шостої статті 124 ЦПК України, докази понесених судових витрат подані у визначені частиною восьмою статті 141 ЦПК України строки.

Як передбачено частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

В частині другій статті 137 ЦПК України зазначено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина четверта вищевказаної статті передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Із змісту частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються: копією договору про надання правової допомоги № 126 від 30 грудня 2024 року, укладеного між адвокатом Хворост Д.М. і відповідачем (а.с. 36-37), копією квитанції від 30 грудня 2024 року на суму 10000,00 грн (а.с. 38), копією акта приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 від 26 лютого 2025 року (а.с. 67) та детальним описом робіт (наданих послуг) від 04 березня 2025 (а.с. 67 зворот); копією ордера на надання правничої допомоги (а.с. 35).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані документи, в їх сукупності, є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу, які понесені останнім під час розгляду справи в місцевому суді.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17).

Саме на сторону, яка подає клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а не на суд, покладено обов`язок доказування неспівмірності таких витрат.

Доказів неспівмірності судових витрат відповідача у зв`язку із наданням правничої допомоги стороною позивача не надано і обставин, встановлених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, суду не доведено.

Натомість звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, позивач, як на підставу для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, вказав лише власне суб`єктивне бачення наданих відповідачу юридичних послуг (рівень складності справи, відсутня потреба спеціальних знань, інше), що не ґрунтується на принципах цивільного судочинства та не віднайшло підтвердження у матеріалах цивільної справи.

Оцінивши надані докази на підтвердження розміру понесених відповідачем судових витрат, врахувавши задоволення позовних вимог, складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, а також критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування відповідачеві понесених витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 14 березня 2025 року - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесені сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», в інтересах якого діє представник - Романенко Михайло Едуардович, залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 14 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.І. Обідіна

Т.В. Одринська