Справа № 128/1776/25
Провадження № 2/127/3483/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Іщук Т. П., розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (далі - ТОВ «Санфорд Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №5459 від 07 березня 2019 року в сумі 40305,79 грн. Свій позов мотивувало тим, що 07 березня 2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (далі - АТ «Банк Кредит Дніпро») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5459, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 49600,00 грн, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредитом (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання в порядку, встановленому договором. Строк кредитування становить 60 місяців з дня укладення договору, а кінцевою датою повернення кредиту є 07 березня 2024 року. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом - 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0 % річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості погоджена сторонами у відсотках від суми кредиту і її розмір встановлений в певних змінюваних ставках за різні періоди строку кредитування. Позивач зазначає, що одночасно з укладенням кредитного договору ОСОБА_1 уклав з «Уніка Життя» договір добровільного страхування життя від 07 березня 2019 року, розмір страхового платежу за яким становить 9600,00 грн, вигодонабувачем за цим договором є банк, оскільки ОСОБА_1 доручив банку в дату надання кредиту здійснити договірне списання коштів з рахунку клієнта в сумі страхового платежу на користь страховика, згідно з укладеним договором страхування. Після укладення кредитного договору товариство свої зобов`язання виконано і зарахувало на банківський рахунок клієнта грошові кошти у визначеному договором розмірі, з яких сплатило на рахунок «Уніка Життя» страховий платіж від імені клієнта в сумі 9600,00 грн.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 лише частково виконав зобов`язання, сплатив банку 60794,55 грн. На підставі самостійного рішення банку з 01 березня 2022 року були запроваджені «кредитні канікули», протягом яких клієнт мав право правомірно не сплачувати кошти на погашення основного боргу, кінцевий строк виконання зобов`язань клієнта перед банком з повернення основного боргу продовжився і мав спливати не в дату закінчення строку кредитування, а пізніше пропорційно строку тривалості «кредитних канікул», але лише за умови належного виконання клієнтом своїх кредитних зобов`язань за договором. Однак відповідач ні протягом строку «кредитних канікул», ні після його закінчення належним чином умови кредитного договору не виконував, не сплачував узгоджені платежі на його погашення. У зв`язку з чим, станом на 12 червня 2023 року, у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 40305,79 грн, з яких: 23824,36 грн залишок простроченого кредиту, 16481,43 грн - залишок прострочених комісій.

11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» був укладений договір факторингу № 11/04/24, відповідно до якого товариство набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №5459 від 07 березня 2019 року в сумі 40305,79 грн.

За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №5459 від 07 березня 2019 року в сумі 40307,79 грн, 2422,40 грн судового збору та 7200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15 травня 2025 року позовна заява передана за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2025 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Представником відповідача було подано відзив на позов, в якому останній заперечує щодо задоволення позову, вказуючи, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання ОСОБА_1 умов та правил надання банківських послуг, пам`ятки клієнта і тарифів, які в сукупності із заявою, могли би свідчити про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Вказує, що долучений до матеріалів позовної заяви витяг з умов та правил надання банківських послуг не місить підпису позичальника, а тому позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг. Зазначає, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить зміни в такі умови та правила споживчого кредитування. Крім того надані ТОВ «Санфорд Капітал» роздруківки не відповідають вимогам ДСТУ 4163:2020 «Вимоги до оформлення документів», тому не являються документами та не можуть бути доказами у справі. Додатки до позовної заяви (копії документів) не завірені належним чином, а оригінали документів у матеріалах справи відсутні. У матеріалах справи також відсутній оригінал Тарифів чи витягу з Тарифів з підписом відповідача, у зв`язку з чим неможливо встановити чи стосується роздруківка Тарифів предмета доказування у даній справі. Звертає увагу, що між банком та ОСОБА_1 не було укладено договору про використання факсимільного відтворення підписів, який би був скріплений підписами сторін. Вказує, що відповідач згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, з 07 березня 2019 року по 15 вересня 2021 року систематично вносив оплати в рахунок погашення кредитної заборгованості, а тому погашення в розмірі 60794,55 грн значно перевищує суму тіла заборгованості. При цьому також зазначає, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок надзвичайної ситуації, житло, в якому був зареєстрований та проживав ОСОБА_1 було пошкоджено внаслідок ракетного обстрілу 14 липня 2022 року, що і спричинило складнощі з матеріальним положенням позичальника і затримку у погашенні кредитної заборгованості, що просить врахувати при розгляді справи. У зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а провадження у справі закрити.

Користуючись своїм правом подання відповіді на відзив, позивач заперечує щодо тверджень представника відповідача, вказуючи, що в ордері представника відповідача в графі «назва органу, у якому надається правова допомога» зазначені невірні відомості, а саме «Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал», а тому не має законних підстав для представництва його інтересів адвокатом Зачепіло З.Я. саме у Вінницькому міському суді Вінницької області, а тому просить суд повернути поданий відзив без розгляду. Вказує, що між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 був підписаний в паперовому вигляді кредитний договір №5459 від 07 березня 2019 року, який містить всі істотні умови надання кредитних коштів, розмір грошових коштів, строк дії угоди, розмір відсотків за користування кредитними коштами. Водночас підписання договору ОСОБА_1 підтвердив, що банк у письмовій формі надав всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування, банк надав для ознайомлення в письмовій формі Паспорт продукту, до моменту укладення кредитного договору банк ознайомив позичальника з умовами договору, тарифами банку та Універсальним договором банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», які у своїй сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленість банку і позичальника щодо регулювання правовідносин між ними та за своєю суттю є публічним договором та договором приєднання. Щодо твердження представника відповідача стосовно порушення ДСТУ 4163:2020, зазначає, що позовну заяву і додатки до неї подано і підписано через електронний суд, електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис на паперових документах, а тому вимога про фізичне підписання та завірення документів не є обов`язковою. Позивач не звертався до суду із вимогою про стягнення з ОСОБА_1 відсотків, а тому посилання представника відповідача щодо відсотків є недоречними. Вказує, що у разі виникнення форс-мажорних обставин, відповідач зобов`язаний був повідомити про неможливість ним виконання своїх зобов`язань за договором, проте будь-яких доказів такого повідомлення, відповідач не надав. Вказує, що відповідачем не доведено, що дані форс-мажорні обставини унеможливили виконання ним кредитних зобов`язань.

Відповідач правом подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Суд прийняв до розгляду вказані заяви по суті. Твердження сторони позивача про відсутність повноважень представника відповідача спростовуються матеріалами справи, зокрема самим ордером.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України.

Судом установлено, що 07 березня 2019 року ОСОБА_1 власноручним підписом підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому наведена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

В цей же день 07 березня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №5459, за умовами якого банк надає клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору банк надає клієнту грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 49600,00 грн; строк кредитування 60 місяців; кінцева дата повернення кредиту 07 березня 2024 року; цільове призначення - на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3,5 % від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0% річних.

Банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, оплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта, відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта. Якщо сума кредиту не зарахована на рахунок протягом 7-ми операційних днів з дати укладення договору, цей договір вважається неукладеним. Клієнт, в поряду договірного списання, доручає банку в дату видачі кредиту здійснити перерахування з рахунку клієнта на користь страховика ПРАТ СК «Уніка Життя» суму страхового платежу в розмірі 9600,00 грн за весь період страхування, згідно договору страхування (п.1.3-1.5 договору).

Відповідач власним підписом підтвердив факт взятого на себе відповідного зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена кредитним договором.

Одночасно з укладенням кредитного договору №5459 відповідач уклав з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» договір добровільного страхування життя №ВР-15459 від 07 березня 2019 року. Розмір страхового платежу за цим договором страхування становить 9600,00 гривень. Вигодонабувачем за цим договором страхування є АТ «Банк Кредит Дніпро».

Факт отримання коштів відповідачем і користування ними підтверджується випискою по особовому рахунку АТ «Банк Кредит Дніпро» за період з 07 березня 2019 року по 10 квітня 2024 року.

11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» укладено договір факторингу № 11/04/24, відповідно до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» передає (відступає) ТОВ «Санфорд Капітал» за плату, а останній приймає права грошової вимоги до боржників, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками, відповідно до реєстру боржників, в тому числі і за кредитним договором №5459 від 07 березня 2019 року.

Відповідного до п. 6.2.2 вищевказаного договору, права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання Акту приймання-передачу прав вимоги (додаток 3), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання сторонами та скріплення печатками (за наявності) сторін акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до Додатку №3 до даного договору, в день підписання договору та набрання ним чинності.

У Розділі 7 сторони договору факторингу погодили ціну за придбання (відступлення) прав вимоги, з якого слідує, що в якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги, фактор передає в розпорядження клієнта грошові кошти в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 5400004,00 грн без ПДВ. Фактор здійснює оплату клієнту шляхом перерахування суми в день підписання договору та акту приймання-передачі прав вимоги на відповідні реквізити.

Відповідно до п.12.1. договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.

ТОВ «Санфорд Капітал» перерахувало на рахунок АТ «Банк Кредит Дніпро» суму в розмірі 5400004,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №18 від 11 квітня 2024 року.

11 квітня 2024 року АТ « Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» підписали та скріпили печатками Акт приймання передачі реєстру боржників від 11 квітня 2024 року до договору факторингу №11/04/24 від 11 квітня 2024 року.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників, який є додатком №1 до договору факторингу №11/04/24 від 11 квітня 2024 року та підписаний сторонами, АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило право вимоги до відповідача за кредитним договором №5459 від 07 березня 2019 року на загальну суму 40634,77 грн, з яких: 23824,36 грн прострочена заборгованість по тілу кредиту; 328,98 грн прострочена заборгованість по відсотках; 16481,43 грн прострочена заборгованість по комісії (а.с.37).

Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Матеріали справи не містять інформації про повідомлення новим кредитором боржника про відступлення права вимоги від АТ «Банк Кредит Дніпро» до нього. Разом з тим вказане не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення боржником виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.

Отже до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшло право кредитора за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується дослідженими судом доказами, а тому ТОВ «Санфорд Капітал» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах.

Позивач, звертаючись до суду, вказує на невиконання позичальником своїх зобов`язань та наявність заборгованості, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 10 квітня 2024 року становить 40634,77 грн, з яких: 23824,36 грн прострочене тіло кредиту, 328,98 грн прострочені проценти, 16481,43 грн прострочена комісія.

Водночас позивач просить стягнути 40305,79 грн, з яких: 23824,36 грн прострочене тіло кредиту, 16481,43 грн прострочена комісії.

Відповідач, заперечуючи щодо задоволення позову, стверджує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів оформлення та укладення між сторонами та отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта, Тарифів, які в сукупності із заявою, могли би свідчити про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Позивач в підтвердження укладення кредитного договору та його виконання надав кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, договір добровільного страхування життя, виписку по рахунку позичальника.

Вказаний кредитний договір був підписаний сторонами в паперовій формі.

Позичальник ознайомився з умовами кредитування, підписавши паспорт споживчого кредиту.

Зміст договору свідчить про те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину: суми кредиту, строку кредитування, розміру та порядку нарахування процентів, комісій, порядку здійснення розрахунків та інші умови, зазначено номер рахунку позичальника, на який здійснено перерахування коштів.

Згідно умов кредитного договору відповідач, підписавши договір власноручним підписом, підтвердив, що йому надано у письмовій формі всю передбачену чинним законодавством інформацію про умови кредитування, надано для ознайомлення у письмовій формі Паспорт продукту; іншу необхідну інформацію щодо умов кредитування та підтвердив факт ознайомлення із умовами Універсального договору банківського обслуговування клієнтів.

Із виписки по рахунку слідує, що ОСОБА_1 отримав кошти та здійснював часткове виконання договору (погашення заборгованості).

Вказане у сукупності дає підстав стверджувати, що між сторонами укладений кредитний договір та спростовує доводи відповідача про недоведеність укладення кредитного договору.

Посилання представника відповідача на відсутність письмового погодження застосування факсимільного відтворення підпису, то вказане спростовуються п.3.6.4 кредитного договору, відповідно до якого ОСОБА_1 ознайомився з умовами УДБО та погоджується з тим, що цей договір з боку банку укладається шляхом нанесення на нього типографським засобами відбитку печатки банку та підпису уповноваженої особи. Зміст ст.6, 627 та 207 ЦК України роз`яснено, із зразками печатки та підписів уповноваженої особи банку клієнт ознайомлений та надає згоду щодо такої письмової форми договору.

Щодо твердження представника відповідача про те, що надані позивачем роздруківки не відповідають вимогам ДСТУ 4163:2020 «Вимоги до оформлення документів», суд зазначає наступне.

Приписами процесуального законодавства визначено дві форми подання до суду письмових доказів: у паперовій формі (в оригіналі або в належним чином засвідченій копії) або в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через підсистему «Електронний суд».

ДСТУ 4163:2020 встановлює вимоги до оформлення документів. У контексті електронного судочинства, цей стандарт регулює оформлення електронних копій документів, які подаються до суду. Важливо, щоб електронні копії відповідали оригіналу та були засвідчені електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису.

У даному випадку додатки, які долучені до позовної заяви, засвідчені електронним підписом представника позивача ОСОБА_2 , сертифікат виданий КНЕДП АЦСК АТ КБ «Приватбанк», серійний номер: 5Е984D526F82F38FBF3C01ACBD005, про що свідчить протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (дата та час перевірки: 13 травня 2025 року о 10.03.22 год.), що відповідає даті подачі до суду даної позовної заяви.

Представник відповідача ставить під сумнів надані копії, однак жодних клопотань щодо цього не заявляв. Наразі у суду сумніви щодо наданих копій відсутні.

Надаючи оцінку твердженням, що ОСОБА_1 визнаний особою, яка постраждала, внаслідок надзвичайної ситуації, суд зазначає наступне.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 910/9226/23 зазначив, що надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 912/3323/20).

Разом з тим, форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 липня 2019 року в справі № 917/1053/18, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 25 січня 2022 року у справі № 904/3886/21, від 30 травня 2022 року у справі № 922/2475/21, від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21).

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (постанова Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21).

Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі №906/540/22).

Представник відповідача, посилаючись на повноваження Торгово-промисловою палати України, вказує на засвідчення останньою військової агресії як форс-мажорної обставини.

Так дійсно частиною 1ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Листом-роз`ясненням від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України на підставі ст.14,14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Водночас Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 Регламенту Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15 липня 2014 року № 40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

З огляду на вищенаведене, офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 лише засвідчує настання форс-мажорних обставин на всій території України, однак не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Такий лист адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією РФ проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Сертифікат же, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчує для відповідача наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за кредитним договором, як і докази звернення про видачу такого сертифіката чи докази письмового повідомлення відповідачем позивачу про наявність форс-мажорних обставин у матеріалах справи відсутній.

Слід також зауважити, що сертифікат Торгово-промислової палати не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставини форс-мажору мають оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17, від 21 липня 2021 року у справі №912/3323/20, від 25 листопада 2021 року у справі № 905/55/21).

Представником відповідача також надано копії довідки про визнання особи постраждалої внаслідок надзвичайної ситуації від 25 липня 2022 року №52 та копію акту обстеження та фіксації пошкодження або знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією РФ на території Вінницької міської територіальної громади від 19 липня 2022 року №52.

Верховний Суду в постанові від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Наразі таких доказів матеріали справи не містять.

При цьому суд зауважує, що ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Тобто в разі, якщо виконання зобов`язання під час форс-мажорних обставин стає неможливим, законодавство звільняє від відповідальності за порушення такого зобов`язання, але не від виконання самого зобов`язання загалом.

На вказане неодноразово звертав увагу і Верховний Суд, вказуючи, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, що пред`явлена до стягнення з відповідача, позивач просив стягнути 40305,79 грн, з яких: 23824,36 грн прострочене тіло кредиту, 16481,43 грн прострочені комісії.

Тобто будь-яких штрафних санкцій, неустойки (пені, штрафів) за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач не нараховував та до стягнення не пред`являв.

Що ж до самого розміру заборгованості, то суд звертає увагу, що позивач вимог щодо стягнення процентів не пред`являв. Щодо стягнення комісії, то суд враховує, що пунктом 1.2 договору визначено, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить 3,5% від суми кредиту, а також зважає, що вказаний кредит є споживчим.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця такредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням іповерненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Умовами кредитного договору, укладеного з відповідачем, передбачена щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 3,5% від суми кредиту та її грошовий вираз відображений в графіку платежів (по 1736 грн щомісячно).

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення цього кредитного договору (п.1.2 та п.4) щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене комісія в розмірі 16481, 43 грн задоволенню не підлягає.

Отже позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №5459 від 07 березня 2019 року в сумі 23824,36 грн, з яких: 23824,36 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1431,85 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам).

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/ 16-ц.

Як слідує із матеріалів справи, позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання правової допомоги №1/04 від 01 квітня 2024 року, укладений між ТОВ «Санфорд Капітал» та АО «Альянс ДЛС», вартість послуг (прейскурант) від 01 квітня 2024 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №3332 від 28 квітня 2017 року, виданого на ім`я Маслюженка М.П., копію ордера на надання правничої допомоги №1310920 від 19 серпня 2024 року, акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №4 від 16 грудня 2024 року.

Відповідно до п.1.1 договору за цим договором клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов даного договору, правничу допомогу, у відповідності до завдання клієнта, а клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги і сплатити винагороду. Способи та методи правничої допомоги обираються адвокатським об`єднанням на власний розсуд у межах норм чинного законодавства України з обов`язковим погодженням із клієнтом.

Згідно п.3.2 договору сума гонорару за надання послуг (виконання дій та заходів, визначених в п.1.2 цього договору) по стягненню заборгованості з боржників, визначається виходячи із фактичного обсягу наданих послуг та вартості послуг (прейскуранту) та зазначається в акті приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до акту приймання передачі послуг з правничої допомоги №4 від 16 грудня 2024 року, підписанням якого сторони підтверджують, що адвокатське об`єднання надало клієнту наступні послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника 1200,00 грн; складання, підписання та подання до суду позовної заяви 6000,00 грн. Разом 7200,00 грн.

Оцінюючи надані стороною позивача докази, зважаючи на результати розгляду справи та ухвалене судом рішення, суд вважає, що існують підстави для стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме на професійну правничу (правову) допомогу.

Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог ст.137, 141 ЦПК України суд враховує, що дані витрати пов`язані із розглядом цієї справи, витрати відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, є неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правової допомогу), докази про їх неспівмірність відсутні, а тому суд з урахування результатів розгляду справи вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4255,85 грн витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 634, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» () заборгованість за кредитним договором №5459 від 07 березня 2019 року в сумі 23824,36 грн, з яких: 23824,36 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також 1431,85 грн судового збору та 4255,85 грн витрат на правничу допомогу.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал», , місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, 5-й поверх, приміщення 68, 69,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: