Справа № 696/1047/25
№ 2-н/696/106/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Кам`янка

Суддя Кам`янського районного суду Черкаської області Шкреба В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаною заявою, в якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання доньки в розмірі частини від його заробітку (доходу).

До суду надійшло заперечення на заяву про видачу судового наказу, так як подружжя із дитиною зареєстровано за одним місцем проживання, але фактично заявник тривалий час проживає за іншою адресою, тоді як ОСОБА_2 проживає з донькою за зареєстрованим місцем проживання. З посиланням на той факт, що дитина не перебуває на утриманні заявниці і не проживає із нею, вказували, що у видачі судового наказу слід відмовити через його спірний характер.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вивчивши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ у наказаному провадженні законодавцем визначено у Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті160-173).

Статтею 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У частині першій статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Відповідно до частин 1, 3 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. До заяви про видачу судового наказу додаються:1)документ,що підтверджує сплату судового збору; 2)документ,що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3)копія договору, укладеного в письмовій (втому числі електронній) формі,за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4)інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Також, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються і перелік доказів,якими заявник обґрунтовує обставини,на яких ґрунтуються його вимоги (п.4, 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України).

Таким чином, якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок у силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

До заперечень долучено довідку про спільне місце реєстрації заявника із її чоловіком та дитиною за однією адресою станом на 21 липня 2025 року. Вказане також підтверджено наданими заявником витягами з Реєстру територіальної громади.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За приписами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заява подана з порушеннями вимог ст.163 цього Кодексу.

Під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Також суд не наділений повноваженнями в межах наказного провадження здійснювати розрахунки сум.

Відтак, безспірними є вимоги заявника, що випливають із зазначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин. Вимоги заявника викладаються у заяві про видачу судового наказу та підтверджуються відповідними документами, які своєю чергою мають бути вагомими, переконливими і такими, що не викликають підозри щодо їх достовірності.

Статтею 180СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Один із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина п`ята статті 183 СК України).

Аналогічні за змістом положення містяться й у пункті 4 частини першої статті 161 ЦПК України.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

У запереченнях у видачі судового наказу ОСОБА_2 посилався на те, що на момент подачі заяви про видачу судового наказу донька проживає разом з батьком, а не матір`ю, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Враховуючи, що положення Сімейного кодексу передбачають присудження коштів на утримання дитини тільки в разі проживання дитини з заявником, підстави для винесення судового наказу та стягнення на користь матері аліментів на утримання сина були відсутні.

Подана заява не відповідає законодавчим вимогам і не має підстав для її подачі, так як місце проживання дитини не є тотожним місцю проживання заявника, що в свою чергу може вказувати на спірний характер правовідносин між сторонами, що виключає можливість наказного провадження.

Тому у видачі судового наказу також слід відмовити

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 163, 165, 166, 167, 260-261, 353-355 ЦПК України суддя,

постановив :

Відмовити у видачі судового наказу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Суддя: В.В.Шкреба