Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2025 Справа №607/17470/24 Провадження №2/607/677/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., секретаря судового засідання Кочмар С.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Підкови І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтований тим, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.08.2017 шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. Він, як батько створює комфортні умови для проживання та розвитку синів. Натомість матір дітей ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню синів, не цікавиться станом їхнього здоров`я, фізичним розвитком, не проявляє батьківських почуттів, піклування та турботи.

12.09.2024 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Братасюка В.М. відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025 матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_5 , згідно розпорядження керівника апарату № 283 від 25 березня 2025 року, у зв`язку із звільненням судді з посади.

31.03.2025 ухвалою судді цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 08.05.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові та просили суд їх задоволити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечили.

Відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник не заперечили проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника за наявними матеріалами справи. Також, подав суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , його батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданим 05.08.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Також, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , його батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданим 06.09.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.08.2017 у справі № 607/8861/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до довідки Дочірнього підприємства «Благоустрій 1» від 13.05.2024 №169, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ним зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 згідно з яким батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає разом із синами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у квартирі, яка складається з двох кімнат, загальною площею 48 кв. м. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, діти мають окрему кімнату, у якій є спальні місця, робочий куток, комп`ютер, одяг та взуття відповідно до віку та сезону.

Згідно з характеристикою від 13.05.2024 № 8, виданою ДП «Благоустрій-1», ОСОБА_1 проживає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За час проживання за вищевказаною адресою, скарг від сусідів і мешканців будинку не поступало.

Як вбачається з листів Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 20 імені Руслана Муляра від 03.05.2024 №№ 97, 98, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , учень 8-В класу, навчається у школі з 01.09.2016. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , учень 6-Б класу, навчається у школі з 01.09.2018. За час навчання, успішністю та вихованням дітей цікавився батько ОСОБА_1 .

У деклараціях про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , законним представником дітей вказаний ОСОБА_1 . Дата укладення декларації 16.02.2024.

Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 30.01.2025 № 01.1-04/120, під наглядом лікаря-педіатра загальної практики сімейної медицини №16 перебувають діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Із рапорту лікаря-педіатра відомо, що за період спостереження були підписані декларації на дітей про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (01.07.2018 та 16.02.2024) з батьком дітей ОСОБА_1 , який самостійно опікується дітьми. Під час захворювань дітей в поліклініку супроводжував батько та підписував письмові інформовані щеплення, що підтверджується копіями доданих документів. Мати дітей на прийом до лікаря-педіатра з причин захворювань, на профілактичні огляди чи профілактичні щеплення не супроводжувала та стоном їх здоров`я у лікаря-педіатра усно або письмово не цікавилась.

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, та як пояснила представник позивача безпосередньо у судових засіданнях, протягом тривалого часу відповідач жодної участі у вихованні дітей не бере, не цікавиться їхнім життям, не виявляє бажання бачитись із синами, не виконує батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні та утриманні дітей, не підтримує з ними ніякого зв`язку.

Судом було заслухано неповнолітню дитину ОСОБА_3 , який є сином позивача та пояснив, що живе з батьком і братом ОСОБА_6 без матері вже тривалий час, а саме з 2017 року. Мати їхнім із братом життям не цікавиться та не виявляє бажання із ними спілкуватися. Вважає, що його матір слід позбавити батьківських прав щодо нього.

Судом було заслухано неповнолітню дитину ОСОБА_4 , який є сином позивача та пояснив, що живе з батьком і братом ОСОБА_7 без матері вже тривалий час, а саме з 2017 року. Мати не бере жодної участі у його із братом житті, не цікавиться ними та не приходить до школи. Вважає, що його матір слід позбавити батьківських прав щодо нього.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка є рідною сестрою позивача пояснила, що відповідачка з 2017 року не приймає участі у вихованні дітей. Їй відомо, що відповідачка зловживає алкоголем.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , який є рідним племінником позивача пояснив, що проживав у позивача з 2024 року по 2025 рік, за цей час жодного разу відповідачки він не бачив. Йому відомо, що ОСОБА_2 вживає спритні напої, дітьми не цікавиться, не відвідує їх та не допомагає.

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради №325 від 12.03.2025, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначений висновок органу опіки і піклування є достатньо обґрунтованим, відповідає вимогам частини п`ятої статті 19 СК України.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Положенням частиною першою статті 3 з Конвенції про права дитини, частини сьомої та восьмої статті 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Положеннями частин першої та другої 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім враховані права батьків.

Частинами першою та другою статті 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України однією з правових підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення матері, батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18 зазначив, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «С.С. проти Словенії» дійшов висновку, що оскільки розуміння потреб дитини було обмеженим, а також не існувало емоційного зв`язку між матір`ю та дитиною, позбавлення батьківських прав у такому випадку відповідало конвенційним гарантіям, оскільки інтерес дитини до забезпечення постійного догляду та емоційної стабільності перевищив інтерес матері у збереженні правових зв`язків з дитиною.

В справі «Суур проти Естонії» Європейський суд з прав людини також дійшов висновку про відповідність інтересам дитини позбавлення батька батьківських прав щодо неї в зв`язку з втратою контакту з дитиною, а примушування дитини до спілкування могло б бути контрпродуктивним.

На підставі досліджених судом доказів судом установлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання своїх неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться здоров`ям дітей, не займається їхнім вихованням, не створює умов для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, не забезпечує дітей та не спілкується із ними, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України є правовою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. З урахуванням зазначених обставин, залишення за відповідачем батьківських прав жодним чином не сприятиме інтересам дітей.

Відповідач у судове засідання не з`явилася та не надала суду жодних доказів на спростування вимог позивача.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають до задоволення шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з частиною третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Проте, позивач не заявив вимоги про стягнення аліментів з відповідача на його користь.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність, суть якого полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відтак, суд не вправі виходити за межі заявлених позивачем вимог, а позивач після ухвалення рішення у справі має право звернутись до суду з заявою про видачу судового наказу чи з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів, на його власний вибір, виходячи з розміру аліментів, які він бажає отримувати.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача в користь позивача слід стягнути 1211,20 грн понесеного судового збору.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 164, 180 181 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 89, 263, 264, 265, 273, 281-284, 288, 289, ст. 354, ст. 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, адреса місця знаходження: бульв.Тараса Шевченка, 1, м.Тернопіль, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич