У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про забезпечення позову)

25 серпня 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., розглянувши заяву адвоката Колесник Ганни Костянтинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з зазначеним позовом, в якому просив суд:

- визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 );

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

13.09.2023 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2023 у справі відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження.

01.11.2023 відповідачем було подано до суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

03.11.2023 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання визначення місця проживання дитини разом із матір`ю було прийнято до сумісного розгляду з первинним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів.

09.09.2024 у підготовчому судовому засіданні відповідачка звернувся до суду з клопотанням про врегулювання спору за участю судді, в порядку ст. 201 ЦПК України.

Ухвалою суду від 09.09.2024 у справі призначено проведення процедури врегулювання спору за участі судді, яке було призначено на 09.10.2024 о 16.00 год. для позивача та 09.10.2024 року о 16.30 год. для відповідача шляхом проведення закритих нарад.

Провадження у справі було зупинено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.10.2024 провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, відновлено.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, передано для визначення складу суду на підставі ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2024 цивільну справу №760/21062/23 (провадження №2/760/696/24) розподілено судді Козленко Г.О.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2024 прийнято до провадження цивільну справу №760/21062/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.11.2024 в задоволенні заяви адвоката Тути Інни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання визначення місця проживання дитини разом із матір`ю - відмовлено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.03.2025 заяву адвоката Колесник Ганни Костянтинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання визначення місця проживання дитини разом із матір`ю - задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, тимчасово до вирішення судом даного спору шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити спілкування доньки ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 засобами телефонного та електронного зв`язку: Telegram (ім`я користувача: @ НОМЕР_2 ), Viber, Whatsapp на аккаунт за номером телефону матері ОСОБА_1 : НОМЕР_3 та/або програм Zoom (користувач: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та Skype щодня з урахуванням режиму дня дитини.

В задоволенні решти вимог - відмовлено.

Від адвоката Колесник Ганни Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про забезпечення позову, в якій просила суд:

- зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити відвідування малолітньою дитининою, ОСОБА_3 , 2012 року народження, на консультацію (психологічне обстеження / психологічну допомогу) до погодженого сторонами дитячого психолога (спеціаліста, який має відповідну кваліфікацію у сфері дитячої психології, не є пов`язаний особисто або професійно з однією зі сторін спору та здійснює прийом на території м. Києва або найближчого населеного пункту, де проживає дитина) з метою оцінки психоемоційного стану дитини, рівня емоційного зв`язку з матір`ю та виявлення можливих ознак психологічного тиску або батьківського відчуження;

- зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити спілкування доньки ОСОБА_3 з матірю ОСОБА_1 шляхом відеозв`язку тривалістю 1 (одна) година протягом дня, в тому числі, з використанням соціальних мереж (Telegram, Viber, WhatsApp) та/або програм Zoom, Skype, тривалістю;

- зобов`язати ОСОБА_2 надати актуальні номери телефонів дитини ОСОБА_3 , якими дитина користується під час занять в школі, проведенні вільного часу тощо матері ОСОБА_1 протягом доби після ухвалення рішення судом;

- встановити заборону ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та іншим особам, чинити перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі не обмежуючись спілкуваннями засобами зв`язку та за участі психолога.

В обгрунтування заяви зазначено, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.03.2025 року у справі №760/21062/23 заяву про забезпечення позову задоволено частково, а саме шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити спілкування доньки ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 засобами телефонного та електронного зв`язку: Telegram, Viber, Whatsapp на аккаунт за номером телефону матері, та/або програм Zoom та Skype щодня з урахуванням режиму дня дитини.

Як зазначено в заяві про забезпечення позову, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу, тим самим фактично виявивши намір позбавити матір елементарного - права на щоденне спілкування з власною дитиною, яка і без того вже протягом тривалого часу - з 2022 року - перебуває в ізоляції від матері, без можливості живого контакту чи повноцінного емоційного зв`язку.

Постановою Київського апеляційного суду від 25.06.2025 року у справі 760/21062/23, апеляційну скаргу адвоката Тути Інни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Адвокат звертає увагу на неналежне виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 03.03.2025 та зазначає, що оскільки дитина перебуває під постійним психологічним впливом зі сторони інших осіб, мати дитини розуміє, що поки вона намагається повернути доньку, доки тривають судові процеси, допоки мати позбавлена можливості на особисті зустрічі із донькою, а короткі повідомлення «у мене все добре пока» не допомагають встановити реальний контакт, вона може втратити емоційний зв`язок із дитиною, а тому, у разі винесення судом рішення на її користь, у неї будуть об`єктивні складнощі в його виконанні, адже їй буде важко налагодити зв`язок з малолітньою донькою.

З огляду на вказані обставини, заявник звертається до суду із заявою про забезпечення позову.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову приходить до наступного.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч.4 зазначеної статті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо:

- необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливість виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21) вказано, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.»

В постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 зазначено, що зустрічі батька з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька із малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю. Верховний Суд у вказаній справі дійшов висновку, що зустрічі батька з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 04 квітня 2018 року у справі №344/16653/16-ц відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей з батьком.

В постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 Верховний Суд зазначив, що «враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, Верховний Суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі №753/22860/17 зазначено, що конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Вирішуючи питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами справи склалися стосунки, які позбавляють можливості матір регулярно спілкуватися з донькою, яка проживає разом з бабою у Республіці Польща.

Згідно зі ст. 155 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Правовий аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд відзначає, що з метою сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю, а тому задля запобігання можливої втрати емоційного контакту матері з малолітньою донькою, погіршення між ними відносин психоемоційного характеру на період розгляду справи у суді та остаточного вирішення спору про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд вважає за необхідне застосувати заходи забезпечення позову у спірних правовідносинах.

Також при вирішенні питання про забезпечення зустрічного позову суд враховує, що в рішенні від 04.09.2018 по справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» ЄСПЛ зазначив, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Оцінюючи доводи щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої доньки, суд вважає можливим застосувати заходи забезпечення позову.

Суд звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої доньки, важливим є сприяти забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту дитини з матір`ю.

Встановивши, що заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, а зазначені підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими вимогами, вид забезпечення позову обрано відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Суд, враховуючи інтереси дитини та обох батьків, враховуючи предмет позову, вважає доцільним частково задовольнити заяву про забезпечення позову, адже вказане не вирішує по суті спір, оскільки стосується спілкування матері з дитиною до закінчення вирішення спору між сторонами про визначення місця проживання дитини і не є тотожним задоволенню зазначених позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Колесник Ганни Костянтинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання визначення місця проживання дитини разом із матір`ю - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, тимчасово до вирішення судом даного спору шляхом:

- зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити відвідування малолітньою дитининою, ОСОБА_3 , 2012 року народження, консультації до погодженого сторонами дитячого психолога з метою відновлення психоемоційного стану дитини та емоційного зв`язку дитини з матір`ю;

- зобов`язання ОСОБА_2 надати актуальні номери телефонів дитини ОСОБА_3 , якими дитина користується під час занять в школі, проведенні вільного часу тощо матері ОСОБА_1 протягом доби після постановлення ухвали судом;

- зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити спілкування доньки ОСОБА_3 з матірю ОСОБА_1 за допомогою відеозв`язку тривалістю 1 (одна) година протягом дня, в тому числі, з використанням соціальних мереж (Telegram, Viber, WhatsApp) та/або програм Zoom, Skype щодня з урахуванням режиму дня дитини.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Суддя Г.О. Козленко