Справа № 515/441/25
Провадження № 2/515/676/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 серпня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Луцюка В.О.,

при секретарі судового засідання Комерзан Л.І.,

за участю прокурора Кайкуліної І.О.,

представника позивача Арнаутової А.В. (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом виконувача обов`язків керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Руслана Ковальського в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави,

В С Т А Н О В И В :

25 березня 2025 року керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури Р.Ковальський в інтересах держави особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував таким.

Відповідачка ОСОБА_1 , яка є громадянкою російської федерації, на праві приватної власності володіє земельною ділянкою сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :01:001:1369, площею 4,4832га, яка розташована на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

Підставою для реєстрації за відповідачкою права приватної власності на вказану земельну ділянку стало Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 жовтня 2007 року, згідно з яким ОСОБА_2 (зміна прізвища на ОСОБА_3 у зв`язку з укладенням шлюбу 21 липня 2005 року) отримала у спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай), площею 4,97 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж у натурі (на місцевості), що належало спадкодавці на підставі Сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ОД № 0122740, виданого КСП ім.Шевченка, с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області 24 жовтня 1996 року на підставі рішення № 245/А-96 і зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів за №454 від 24 жовтня 1996 року.

Згідно з рішенням Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 12 вересня 2019 року № 236-VII затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району, у тому числі ОСОБА_5 , загальною площею 4,4832 га, кадастровий номер: :01:001:1369.

Право власності на земельну ділянку зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення від 08 вересня 2020 року, номер запису про інше речове право: 38069658.

Згідно з обліками відділу централізованого оформлення документів для іноземців та осіб без громадянства Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ОСОБА_1 з питань документування посвідкою на постійне (тимчасове) проживання на території України не зверталась.

У порушення вимог ч.4 ст.81 ЗК України відповідачка ОСОБА_1 упродовж року після набуття права власності на спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення та до теперішнього часу не відчужила її, а тому така земельна ділянка підлягає конфіскації.

За такого, позивач просить припинити право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером: :01:001:1369, площею 4,4832га, яка розташована на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, шляхом конфіскації земельної ділянки у власність держави, та стягнути судовий збір.

Згідно з ухвалою суду від 27 березня 2025 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :01:001:1369, площею 4,4832га, яка розташована на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

Відповідно до ухвали суду від 28 березня 2025 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження, відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву.

Згідно з ухвалою суду від 03 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судове засідання.

У судовому засіданні прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення.

Відповідачка про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України. Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази у справі, суд дійшов такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Ізмаїл Одеської області, є громадянкою російської федерації, про що свідчить копія паспорту громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , виданого 28 березня 2007 року «Отделением № 1 ОУФМС росии по Ханты-Мансийскому автономному округу-Югре в городе Сургуте, дата выдачи 28.03.2007, код поздразделения 860-004»(мовою оригіналу документа); місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 по Ханти-Мансійському автономному округу Югре, російська федерація (а.с. 24).

12 жовтня 2007 року державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В. відповідачці ОСОБА_2 видано Свідоцтво право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), площею 4,97 в умовних кадастрових гектарів, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке належало спадкодавцю на підставі Сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ОД №0122740, виданого КСП ім.Шевченка, с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області 24 жовтня 1996 року на підставі рішення Татарбунарської райдержадміністрації від 30 серпня 1996 року №245/А-96 і зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів за № 454 від 24 жовтня 1996 року (а.с. 33).

Зміна прізвища відповідачки з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_3 » мала місце у зв`язку з укладенням шлюбу з гр. ОСОБА_7 21 липня 2005 року (а.с. 26).

У 2019 році на замовлення ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_8 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: :01:001:1369 (а.с. 27-31, 36-39).

Відповідно до рішення Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 12 вересня 2019 року № 236-VII затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району, ОСОБА_1 , загальною площею 4,4832 га, кадастровий номер: :01:001:1369 (а.с. 32).

Право власності на земельну ділянку зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Чернеченської сільської ради Балтського району Одеської області 03 вересня 2020 року на підставі рішення від 08 вересня 2020 року, індексний номер: 53942853, номер запису про речове право: 38069658 (а.с. 34-35). Тобто, вказана земельна ділянка перебуває в її власності більше 4 років.

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-025 від 24 січня 2025 року та Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 24 січня 2025 року, земельна ділянка кадастровий номер: :01:001:1369, площею 4,4832га, за категорією земель відноситься до земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вартість становить 156 161,39 грн (а.с. 36-39).

В силу ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес АД проти Болгарії» від 22 січня2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду.

Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Згідно з ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст.41 Конституції України).

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч.5 ст.22 ЗК України).

За змістом ч.ч.3-4 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини.

Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Згідно з п. «е» ч.1 ст.140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки.

Положеннями ч.ч.1, 2, 4 ст.145 ЗК України визначено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Пунктом 10 ч.1 ст.346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.

Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно з обліками відділу централізованого оформлення документів для іноземців та осіб без громадянства Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ОСОБА_1 з питань документування посвідкою на постійне (тимчасове) проживання на території України не зверталась (а.с. 45).

Враховуючи, що ОСОБА_1 не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої в порядку спадкування земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, така земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1369, площею 4,4832 га підлягає конфіскації за рішенням суду.

У відповідності до ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.

В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 (який діяв на момент виникнення правовідносин) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 даного Закону України державна реєстрація права власності на інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності» здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністру аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у, сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

Підпунктами 42 п. 4 вищевказаного Положення, передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом.

Держгеокадастр реалізує надані йому повноваження самостійно та через територіальні органи. Таким органом на території Одеської області є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

Згідно з ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Так, у ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами ч.3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Оскільки Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, яке здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, самостійно не реалізувало процесуальне право на подання позову про конфіскацію земельних ділянок, то наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 р. по справі №912/2385/18.

Таким чином, звернення до суду прокурора з позовом узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 56 ЦПК України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

За таких обставин, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню на користь прокуратури Одеської області судових витрат по сплаті судового збору (а.с. 49, 58).

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи заявлене клопотання прокурора, заходи забезпечення позову, вжиті згідно з ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 березня 2025 року шляхом накладення арешту на земельну ділянку, підлягають скасуванню.

Керуючись ст. 4, 13, 81, 263-265, 141, 158, 268, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву виконувача обов`язків керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Руслана Ковальського в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави - задовольнити.

Припинити право приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Ізмаїл Одеської області, РНОКПП НОМЕР_2 , громадянки російської федерації, на земельну ділянку із кадастровим номером: :01:001:1369, площею 4,4832 га, розташовану у межах Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (раніше Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області), (рнонм 250) за межами населеного пункту, шляхом конфіскації земельної ділянки у власність держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Ізмаїл Одеської області, РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Одеської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4 370,00 грн (чотири тисячі триста сімдесят грн 00 к.) та перерахувати на розрахунковий рахунок: UA0000564 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, , юридична адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд.3.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті згідно з ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 березня 2025 року, шляхом накладення арешту на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :01:001:1369, площею 4,4832га, розташованої на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду, який відраховується з дати складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.08.2025.

Суддя В.О. Луцюк