П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 липня 2025 року місто Київ

справа № 367/3937/23

провадження № 22-ц/824/5393/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:судді-доповідача- Шкоріної О.І.,суддів-Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ірпінського районного суду Київської області від 11 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Гашук К.В., -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір від 21.08.2021 про наміри з передачею завдатку, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , недійсним з підстав його вчинення під впливом обману; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 2000 грн. США, отримані ним за договором від 21.08.2021, з підстав, передбачених ч.1 ст.1212 ЦК України.

Позов обґрунтовано тим, що 21.08.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали письмовий договір про наміри з передачею завдатку, відповідно до умов якого сторони зобов`язалися укласти в майбутньому, в обумовлений п.6.1 договору строк, і належним чином оформити основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Сума завдатку складала 2000 доларів США.

Укладання основного договору мало бути здійснено у термін не пізніше 20.09.2021.

Основний договір до 20.09.2021 не укладений, зокрема, з причин ненадання правовстановлюючих документів та технічної документації на житловий будинок, договорів у сфері житлово-комунальних послуг. Крім того, в ході перевірки фактичних обставин потенційної справи встановлено, що земельна ділянка з дня державної реєстрації права власності на неї 13.08.2021 відповідачу не належить; відомості з Державного реєстру речових прав про реєстрацію будинку як нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 відсутні; у власності відповідач житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не перебуває.

Вважає, що попередній договір укладений внаслідок обману з боку відповідача. В той же час вважає попередній договір нікчемним правочином з огляду на недодержання обов`язкової вимоги щодо його нотаріального посвідчення і як наслідок нікчемного правочину сплачені позивачем грошові кошти підлягають поверненню.

Рішенням Ірпінського районного суду Київської області від 11.11.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 53200 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилався на те, що позивачу було відомо, що будинок не добудований, що відповідач не є власником земельної ділянки, а діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що станом на 21.08.2021 документації на житлово-комунальні послуги не було, що договір про наміри з передачею завдатку 21.08.2021 не був нотаріально посвідчений, він відмовився від укладання нотаріально посвідчених договорів. Тому апелянт вважає, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню.

Також ОСОБА_5 вважає, що він не є належним відповідачем у справі, належними відповідачами є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Суд його клопотання про долучення до справи документів не розглянув.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Половинко М.А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник позивача адвокат Половинко М.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Судом установлено, що 21.08.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено, в простій письмовій формі договір про наміри з передачею завдатку.

Згідно п.1 вказаного договору сторони зобов`язуються в майбутньому, в обумовлений п.6.1 цього договору строк укласти і належним чином оформити основний договір нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених цим попереднім договором.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що нерухомим майном є: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, кадастровий номер :01:158:3102, загальною площею 0,0299 га, цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із п.2.1 договору, продавець згодний продати, а покупець згодний купити зазначений об`єкт за ціною в еквіваленті 105000 доларів США, за комерційним курсом продажу долару США на дату підписання 2793000 грн.

Пунктом 3.1.1 договору встановлено, що продавець зобов`язується укласти з покупцем основний договір у термін та на умовах, встановлених цим договором.

Пунктом 4.1.1 договору встановлено, що покупець зобов`язується укласти з покупцем основний договір у термін та на умовах, встановлених цим договором.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що за домовленістю сторін, укладання та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься в термін не пізніше 20.09.2021 в приміщенні нотаріату.

Крім того, установлено, що основний договір до 20.09.2021 не укладений, зокрема, з причин ненадання правовстановлюючих документів та технічної документації на житловий будинок, договорів у сфері житлово-комунальних послуг (послуг з постачання та розподілу природного газу та централізованого водовідведення, тощо).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки укладання договору про наміри з передачею завдатка (попереднього договору) від 21.08.2024 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було обумовлене наявністю у сторін намірів щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу нерухомого майна, який згідно з ч.1 ст.657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, то недотримання сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення попереднього договору вказує про його нікчемність відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України. Визнання нікчемного договору недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведене до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону. Відсутність зобов`язань між сторонами відповідно, унеможливлює стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів на підставі ст.571 ЦК України, якщо визначено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком.

До підписання договору про наміри з передачею завдатку 21.08.2021 на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу нерухомого майна, зазначеного в договорі, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 аванс в розмірі 53200 грн.

Оскільки договір про наміри з передачею завдатку від 21.08.2021 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є нікчемним в силу вимог закону, то відсутні підстави вважати наявність між сторонами договірних правовідносин. Сторони у справі не оспорювали факт передачі ОСОБА_1 53200 грн. ОСОБА_2 .

У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти згідно зі ст.1212 ЦК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без достатньої правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції правильними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно з ч.1 ст.635 ЦК України встановлено, що попередній є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна ( відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

У постанові від 12.10. 2021 у справі № 910/17324/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтується на правовій підставі від початку правовідношення, та у передання відповідного майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Положення ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.

Встановивши, що між сторонами не існує договірних відносин (укладений між сторонами попередній договір є нікчемним), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, ОСОБА_2 зобов`язаний повернути ОСОБА_1 отримані грошові кошти в сумі 53200 грн., як безпідставно отримані.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що оскільки позивач знав про те, що будинок не добудований, що відповідач не є власником земельної ділянки, що станом на 21.08.2021 документації на житлово-комунальні послуги не було, що договір про наміри не був нотаріально посвідчений, тому відсутні підстави для повернення отриманих відповідачем коштів, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, так як зазначені обставини не впливають на висновок суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів на підставі ст.1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у даній справі, перед позивачем мають відповідати власники земельної ділянки, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є безпідставними, оскільки стороною договору про наміри (попереднього договору) є саме ОСОБА_2 , який діяв від власного імені.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих грошових коштів. Доводи ж апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, висновки суду, викладені в рішенні суду, відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 267, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського районного суду Київської області від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складені 18 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус