Номер провадження: 22-з/813/367/25
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

15.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про приведення постанови Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження»

у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором безпроцентної позики грошових коштів від 16 лютого 2022 року в розмірі еквівалента 20 000 доларів США в національній валюті України, що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим НБУ на момент звернення до суду із позовом, становить 824 616 грн, та за договором безпроцентної позики грошових коштів від 20 грудня 2023 року в розмірі еквівалента 27 595 доларів США в національній валюті України, що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим НБУ на момент звернення до суду із позовом, становить 1 137 763,93 грн.

У поданій до суду разом із позовом заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 просив накласти арешт на транспортний засіб, марки «Mercedes Benz Sprinter 311 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 2005 року випуску, що належить відповідачу ОСОБА_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Музичко Р.В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог вказаної заяви, з підстав наведених в оскаржуваному судовому рішенні, просив скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на майно або грошові кошти, що належать ОСОБА_2 і знаходяться в нього чи в інших осіб, в межах заявлених позовних вимог на загальну суму 47 595 дол. США (1 962 379,93 грн на день подання позову).

05 травня 20025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про приведення виконавчого документа відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у якій просить видати постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року у справі № 521/17147/24, оформлену відповідно до вимог закону щодо оформлення виконавчих документів, зокрема, зазначення прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника фізичної особи (чим порушено вимоги пункту 3 частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" та частини першої статті 157 Цивільного процесуального кодексу України), а також строку пред`явлення судового рішення до виконання.

Відповідно до статті 269 ЦПК суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

Виходячи з вимог статті 269 ЦПК України, питання про приведення постанови Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» підлягає вирішенню без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що вказана заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (пункт 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частини перша, друга статті 149 ЦПК України).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (частини сьома, восьма, одинадцята статті 153 ЦПК України).

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів (частини перша, друга статті 157 ЦПК України).

Судовими рішеннями є: 1) ухвали, 2) рішення, 3) постанови, 4) судові накази. 2. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови (частини перша, друга та четверта статті 258 ЦПК України).

У частині першій статті 381 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.

Ключовим питанням, яке постало перед касаційними судом в цій справі є те, чи є постанова суду апеляційної інстанції про забезпечення позову, ухвалена за наслідком перегляду ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, виконавчим документом?

Зважаючи на викладене та з урахуванням принципу розумності апеляційний суд зауважує, що:

законодавець розмежовує такі поняття як судові рішення, що підлягають примусовому виконанню (і тому, відповідно, мають визнаватися підставою виконання), та виконавчі документи (що видаються для забезпечення можливості примусової реалізації підстави виконання);

підставами виконання є визначені в законі акти юрисдикційних органів. Наприклад, підставою виконання є рішення суду першої інстанції у цивільній справі, а відповідним виконавчим документом - виконавчий лист, що видається судом на підставі такого рішення. Серед підстав виконання є рішення не тільки суду, а й інших органів. Перелік виконавчих документів, передбачений статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої одні з них за формою і змістом відрізняються від підстав виконання (наприклад, рішення суду першої інстанції як підстава виконання, а виконавчий лист, виданий на його виконання - як виконавчий документ; рішення комісії по трудових спорах як підстава виконання, а посвідчення комісій по трудових спорах, видані на підставі цих рішень - як виконавчий документ тощо), а інші одночасно виступають підставою виконання і виконавчим документом (зокрема, судовий наказ, виконавчий напис нотаріуса);

відповідно до вимог процесуального закону оформлювати своє судове рішення щодо результатів перегляду питання про забезпечення позову апеляційний суд може тільки у вигляді постанови, ухвала з цього приводу апеляційним судом ухвалена бути не може. Хоча по своїй суті, постанова апеляційного суду складається, власне із частини, що присвячена скасуванню ухвали суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову, та частини про постановлення нового судового рішення (ухвали) про забезпечення позову. При цьому таку процесуальну дію як забезпечення позову необхідно забезпечувати можливостями примусового виконання, незалежно від того чи втілена вона в ухвалі суду першої інстанції, чи за результатами апеляційного перегляду в постанові апеляційного суду. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати;

постанова суду апеляційної інстанції про забезпечення позову, ухвалена за наслідком перегляду відповідної ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. У цьому випадку постанова апеляційного суду одночасно виступає і підставою виконання і виконавчим документом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі №757/33742/19-ц.

Згідно з пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків; строк пред`явлення рішення до виконання.

У долученої до заяви про приведення виконавчого документу у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження» копії повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управляння Міністрества Юстиції Мазури Юлія від 17.06.2025 року зазначено про недотримання вимог п.п. 3,7 ч.1 ст. 4 «Про виконавче провадження».

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

З огляду на вказане, з метою забезпечення виконання судового рішення, як виконавчого документа, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити в резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року відомості про адресу місця проживання чи перебування боржників та стягувача, дати народження боржників та строк пред`явлення постанови до виконання.

Керуючись ст.ст. 260, 269, 381 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про приведення постанови Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» задовольнити.

Зазначити у постанові Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року після останнього абзацу резолютивної частини такі дані:

«Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , останнє відоме місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 .

Строк пред`явлення до виконання по 18 лютого 2028 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 15 серпня 2025 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова