"20" серпня 2025 р. Справа № 489/6090/25
Провадження №2-з/489/33/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

20 серпня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва у складі: судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1

встановив.

04 липня 2025 ОСОБА_1 , через свою представницю адвокатку Козуненко І.В., звернувся до суду з позовом, яким просить встановити факт перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні ОСОБА_1 .

Представниця позивача 18.08.2025 повторно звернулась до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 та/або будь-яким районним, обласним ТЦК та СП, а також іншим уповноваженим органам чи особами здійснювати будь-які дії щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування ОСОБА_4 на його утриманні. Зазначає, що без підтвердження цього факту позивач може бути у будь-який час мобілізований і фактично його діти, в тому числі падчерка, залишається без батька, який не лише здійснює за ними догляд та займається їх вихованням, а й відповідає за їх фінансове забезпечення. Наявність відповідного рішення суду є необхідною умовою для захисту законних прав та інтересів дитини, яка залишитися без опіки та турботи батька.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дати надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та подані до заяви матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд з`ясовує наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

У роз`ясненнях наведених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 зазначив, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Разом з позовом представниця позивача вже подавала аналогічну заяву про застосування заходів забезпечення позову, та судом було відмовлено в її задоволенні, ухвала суду оскаржена не була.

В дійсному клопотання представниця позивача наводить ті самі підстави для забезпечення позову, доповнивши їх рішеннями Восьмого ААС, Шостого ААС та позицією Верховного суду.

В заяві про забезпечення позову вказано, що він займається вихованням ОСОБА_4 , яка є його падчеркою, та фактично матеріально утримує, надає постійну турботу, опікується вихованням і забезпечує її життєво важливі потреби.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Предметом поданого позивачем позову є встановлення факту перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні ОСОБА_1 .

Оскарження дій ІНФОРМАЦІЯ_4 не є предметом позову, більш того до них не пред`явлено жодної вимоги та не заначено яким саме чином вказаний спір впливає на їх права чи обов`язки,

Тому посилання на рішення Восьмого та Шостого ААС справа ЗД/380/5/25 та №320/43862/24 безпідставне.

Захід забезпечення позову, про який просить представниця позивача, не пов`язаний з предметом позову, він є неспівмірним його вимогам, та спрямований на майбутні правовідносини, які не є предметом дійсного позову не виникли на даний час, та про які представниця позивача вказує як на можливі.

Заявницею не обґрунтовано, як саме невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду щодо встановлення факту постійного перебування дитини на утриманні позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Згідно з Додатком № 5 до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, рішення суду про встановлення фату перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного є документом, що підтверджує таке право.

З матеріалів позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_4 є падчеркою позивача ОСОБА_1 . Біологічний батько ОСОБА_2 не позбавлений батьківських прав відносно своєї доньки ОСОБА_4 .

Ураховуючи наведене вище, оскільки заявницею не обґрунтовано, як саме невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду з приводу встановлення факту знаходження на утриманні падчерки позивача, заява безпідставна та не доведено співмірності позовних вимог та заходу забезпечення позову заявленого стороною, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 4, 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

у задоволенні заяви представниця позивача ОСОБА_1 адвокатки Козуненко Ірини В`ячеславівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Миколаєві - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за вебадресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «20» серпня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева