Справа № 953/4754/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2025 року Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Губської Я.В., при секретарі Лушпай В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визначення порядку користування житловим приміщенням,-
16 травня 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є співвласницею двокімнтаної квартири АДРЕСА_2 разом зі співвласником ОСОБА_2 в рівних частках, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21.07.2014 (реєстраційний № 2-14-318756-Ц1). Згідно Витягу з державного реєстру на нерухоме майно, форма власності є приватною, вид спільної власності -спільна сумісна, розмір частки 1/1. Об`єктом нерухомого майна є двокімнатна квартира загальною площею 45,4 м2.
Квартира розташована на 8 поверсі 12 поверхового будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 26,0 м?, в тому числі: 1- кімната, площею 9,8 м?; 2- кімната, площею 16,2 м?; 3- кухні, площею 5,4 м?; 4- вбиральні, площею 1,1 м2; 5- ванної кімнати, площею 2,0 м?; 6- коридору, площею 10,2 м?; 7- Квартира обладнана балконом, площею 2,4 м?.
Позивачка у своєму позові зазначає про зареєстрованих в квартирі ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованою 28.07.2023 та свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 . Відповідач не утримує майно, не несе витрати по оплаті комунальних послуг, тривалий час в квартирі не проживає, також не здійснює інших витрат на утримання квартири.
Позивачка надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, просила розглядати справу без її участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, причини неявки суду не повідомив, в підготовчому судовому засіданні подав заяву в якій з позовом погодився, просив розглядати справу без його участі.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, сторони належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Відповідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Оскільки відповідач позов визнав, сторони досягли згоди між собою щодо порядку володіння та користування квартирою, позовні вимоги в частині визначення порядку користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Верховний Суд виходить з того, що встановлюючи порядок користування квартирою у запропонований позивачем спосіб, суди попередніх інстанцій врахували баланс інтересів співвласників спірної квартири та осіб, які мають право користування квартирою та дійшли до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Іншого варіанту користування спірною квартирою, який би відповідав часткам співвласників у праві власності, відповідач не запропонував, наполягаючи на неможливості встановлення порядку користування житлом без порушення прав когось із мешканців квартири.
Відповідно до статті 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.
Позивачка у даній справі просить встановити порядок спільного користування квартирою. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному співвласнику по 13,65 м2 житлової площі на одну особу, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 182/3348/19(провадження № 61-1084св21).
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Запропонований позивачем порядок користування квартирою не порушує інтереси сторін. Тому суд вважає, що такий порядок користування житловими кімнатами, кухнею та іншими приміщеннями квартири запропонований стороною позивача може бути закріплений судовим рішенням.
Відповідно до ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ч.1 ст.357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Враховуючи, що квартира АДРЕСА_2 має ізольовані кімнати та при визначенні порядку користування не порушується право власності сторін спору, суд приходить до висновку про можливість визначити порядок користування спірною квартирою виділивши: позивачу належні йому 1/2 частини спірної квартири - кімнату площею 16.2 м2; відповідачу
належні йому 1/2 частини спірної квартири - кімнату площею 9,8 м2. У спільному користуванні позивача та відповідача залишити: кухню, площею 5,4 м2; вбиральню, площею 1,1 м2; ванну кімнату, площею 2,0 м2; коридор, площею 10,2 м2 та балкон, площею 2,4 м2.
Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 355, 358 ЦК України, ст. 47 ЖК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визначення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 наступним чином:
- виділити в користування співвласниці ОСОБА_1 житлову кімнату, площею 16.2 м2;
- виділити в користування співвласнику ОСОБА_2 житлову кімнату, площею 9,8 м2.
У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити: кухню, площею 5,4 м2; вбиральню, площею 1,1 м2; ванну кімнату, площею 2,0 м2; коридор, площею 10,2 м2 та балкон, площею 2,4 м2.
На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя