Справа №751/4056/25
Провадження №2/751/1345/25
Рішення

Іменем України

11 серпня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Діденко А. О.

при секретарі Рак Я. М.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

відповідач ОСОБА_1

представник позивача Пархоменко Марія Анатоліївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №02.09.2024-100001231 від 02.09.2024 у розмірі 10 800,00 грн, а також понесених судових витрат.

Вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.09.2024 з відповідачем в електронній формі укладено кредитний договір №02.09.2024-100001231, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 4000 грн, строком на 124 дні з процентною ставкою 1,5% за 1 день та комісією за надання кредиту 9% від суми кредиту в розмірі 360 грн. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання виконало в повному обсязі та перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти. Однак остання свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 06.05.2025 утворилась заборгованість за тілом кредиту, процентами, комісією та неустойкою в розмірі 10 800 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 09 травня 2025 року залишив позовну заяву без руху для усунення недоліків, а саме надання детального розрахунку заборгованості з відображенням порядку її нарахування, зокрема кількості днів кредитування, процентної ставки тощо.

19.05.2025 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків у позовній заяві в якій було надано пояснення щодо нарахування заборгованості за кредитним договором №02.09.2024-100001231 від 02.09.2024.

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 26 травня 2025 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

05.06.2025 відповідач з допомогою засобів поштового зв`язку направила відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує правомірність нарахування та стягнення процентів та інших платежів у заявленому позивачем розмірі через відсутність належних доказів їх обґрунтування.

Крім того, у своєму відзиві відповідач заперечує щодо нарахування комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 360,00 грн., додаткової комісії у розмірі 720,00 грн. та неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 2000,00 грн.

12.06.2025 представник позивача, Ларіонов К.О., через підсистему «Електронний суд» направив відповідь на відзив, в якій зазначив, що у спірному кредитному договорі зазначено всю необхідну інформацію, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».

Окрім того, умови спірного кредитного договору були встановлені у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування». Також, відповідач не зазначила, яке саме її право, як споживача фінансової послуги, було обмежено кредитним договором.

Враховуючи викладене, умови спірного кредитного договору повинні розглядати в рамках Закону України «Про споживче кредитування».

Також, у відповіді на відзив представник позивача вказує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», на підставі яких, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.

13.06.2025 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач не погодилась з твердженням позивача щодо правомірності нарахування: 360,00 грн. заборгованості за комісією, 720,00 грн. заборгованості за додатковою комісією та 2000,00 грн. заборгованості за неустойкою за кожен день невиконання/неналежного невиконання кожного окремого зобов`язання. В задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості в частині нарахування процентів та інших платежів відповідач просить відмовити.

27.06.2025 розгляд справи відкладався у зв`язку з розглядом невідкладних слідчих дій.

У судове засідання представник позивача не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. У позові представник позивача просив проводити розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не прибула та надіслала клопотання від 28.07.2025 про розгляд справи без її участі.

З урахуванням вищевикладеного судом 11.08.2025 постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

ТОВ «Споживчий центр» є абонентом-надавачем послуг системи BankID та здійснює діяльність з кредитування (а.с. 21).

02.09.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №№02.09.2024-100001231 за умовами якого останній надано кредит в сумі 4 000,00 грн строком на 124 дні до 03.01.2025 з фіксованою процентною ставкою 1,5% за день користування кредитом, з комісією, пов`язаною з наданням кредиту, в розмірі 360,00 грн. та з неустойкою в розмірі 40 грн, що нараховується за кожен день невиконання чи неналежного виконання зобов`язання (а.с.14-19).

Вказаний кредитний договір укладений в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи вебсайту ТОВ «Споживчий центр» https://sgroshi.com.ua, та складається з інформаційного повідомлення позичальника, в якому ОСОБА_2 вказала анкетні дані, зокрема номер телефону (а.с.19 зв), пропозиції про укладення кредитного договору (а.с.14-17), та заявки і відповіді, які є невід`ємними частинами договору (а.с.17-18).

Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора Е439, відправленим на вказаний ним у анкеті номер телефону.

При цьому відповідачем пройдено ідентифікацію через систему BankID (а.с. 9).

У цей же день 02.09.2024 позивач перерахував на вказану відповідачем у договорі картку №5375-41ХХ-ХХХХ-3656 грошові кошти в сумі 4 000,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» (а.с.11).

З довідки-розрахунку за кредитним договором №02.09.2024-100001231 від 02.09.2024 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 становить 10 800 грн. та складається з: 4 000,00 грн. основного боргу, 360,00 грн. комісії, 2 000,00 грн. неустойки, 3 720,00 грн. процентів та 720 грн. додаткової комісії, нарахованих за період з 02.09.2024 до 03.01.2025 (а.с. 10).

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кредитний договір укладено з використанням інформаційно-комунікаційної системи позивача та підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що узгоджується зі ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

На виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, у зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач заперечує правомірність стягнення процентів у заявленому позивачем розмірі через відсутність належних доказів їх обґрунтування.

Під час дослідження матеріалів справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до умов кредитного договору №02.09.2024-100001231 від 02.09.2024, ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 4000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 02.09.2024, строком на 124 дні. Дата повернення кредиту 03.01.2025.

Відповідно до п. 6 та п. 7 заявки кредитного договору №02.09.2024-100001231 від 02.09.2024, процентна ставка становить 1,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка складається з: процентної ставки «стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів; процентної ставки «економ» - фіксована незмінна процентна ставка 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Враховуючи викладене, розрахунок за відсотками становить:

4000,00 грн. (сума виданих кредитних коштів) х 0,5% (ставка «економ») х 62 (кількість днів користування кредитними коштами за ставкою «економ») та дорівнює 20,00 грн. х 62 дні = 1240,00 грн.

4000,00 грн. (сума виданих кредитних коштів) х 1% (ставка «стандарт») х 62 (кількість днів користування кредитними коштами за ставкою «стандарт») та дорівнює 40,00 грн х 62 = 2480,00 грн.

Шляхом арифметичного складання нарахованих процентів за користування кредитними коштами за періоди «економ» та «стандарт» становить: 3720,00 грн (1240,00 грн. + 2480,00 грн.)

Таким чином суд доходить висновку, що проценти за користування кредитними коштами були нараховані відповідачем відповідають умовам договору №02.09.2024-100001231 від 02.09.2024.

За таких умов суд не бере до уваги посилання відповідача щодо відсутності в матеріалах справи обґрунтованого розрахунку заборгованості, оскільки такий розрахунок позивачем до матеріалів справи було надано (а.с. 29-30).

Крім того, строк розрахунку заборгованості за процентами відповідає строку кредитування, визначеному у заявці про отримання кредитних коштів (а.с. 17).

Слід також відзначити, що попри посилання відповідача на неналежний характер розрахунку процентів за договором, відповідач власного контррозрахунку, як і доказів виконання зобов`язань за кредитним договором, суду не надав.

Водночас суд не може погодитися із заявленим розміром заборгованості за вищевказаним кредитним договором у частині неустойки з огляду на наступне.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався та діє донині.

Отже, позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено нарахування неустойки.

Оскільки в період дії воєнного стану неустойка підлягає списанню, тому заявлена ТОВ «Споживчий центр» вимога в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 2 000,00 грн є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про нарахування додаткової комісії суд зазначає наступне.

Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 11вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року (справа № 496/3134/19) відступила від висновків, викладених у постановах ВС від 1 квітня 2020 року в справі № 583/3343/19 та від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20, та прийшла до висновку, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць.

Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У заявці споживчого кредиту, передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту у розмірі 360,00 грн. У кожному з ддвох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, як платежі за супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору. У заявці від 02.09.2024 р. зазначено, що до комісії за обслуговування кредитної заборгованості включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.

Оскільки комісія позичальником нараховується відповідачу за дії, які позичальник вчиняє на власну користь, як зазначено у заявці споживчого кредиту від 02.09.2024, комісія в розмірі 720,00 грн. стягується за послуги пов`язані з наданням кредиту, при цьому не вказаний перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням кредиту, тому суд приходить до висновку про безпідставність вимог частині стягнення додаткової комісії.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні всебічно, повно та об`єктивно наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом і комісії, а тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №02.09.2024-100001231 від 02.09.2024 в сумі 8 080,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 4000 грн., заборгованості за процентами 3 720,00 грн., заборгованості за комісією 360,00 грн.

Отже, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають задоволенню частково.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн (а.с.8), які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1 812,31 грн (2 422,40 х 8 080,00 / 10 800,00).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280-288, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 533, 543, 611, 625, 1050, 1054, Прикінцевими та Перехідними положеннями ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», суд

Вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 8 080 (вісім тисяч вісімдесят) грн 00 коп заборгованості за кредитним договором №02.09.2024-100001231 від 02.09.2024, що складається із заборгованості за тілом кредиту 4 000,00 грн, заборгованості за процентами 3 720,00 грн, заборгованості за комісією 360,00 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати у виді судового збору сумі 1 812 грн. 31 коп.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11 серпня 2025 року.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133А, м. Київ, 01032, )

Відповідач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

Суддя А. О. Діденко