Справа № 308/2692/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в режимі відеоконференції з представником відповідача за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , до

Приватного підприємства «ТУР-ГРУП», адреса: вул. Стебницька, 84, м. Трускавець, Дрогобицький район, Львівська область, 82200, ,

про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зі спільною позовною заявою про захист прав споживачів, в якій просять стягнути з відповідача Туроператора Tour Group на їх користь суму вартості ненаданих послуг у розмірі по 10 Євро, суму вартості оплаченого таксі у розмірі по 40 Євро, а також по 50 000,00 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що згідно з посадковими талонами на автобус за маршрутом Ужгород-Сонячний берег-Ужгород, 15 серпня 2024 року вони повинні були отримати від відповідача послугу трансферу з м. Помор`є (Болгарія) до м. Сонячний берег (Болгарія) для посадки в автобус. 14 серпня 2024 року позивачки отримали від працівника відповідача повідомлення про те, що 15.08.2024 о 15 год. 10 хв. буде подано трансфер у м.Помор`є на вул. Солна, 86, тому 15.08.2024 позивачки о 14 год. 30 хв. прибули за вказаною у повідомленні адресою для виїзду. О 15 год. 10 хв. трансфер не надійшов, тому з 15 год. 15 хв. позивачки спочатку зателефонували до відповідальних працівників відовідача, а потім у відділ бронювання Болгарії до ОСОБА_4 , яка у свою чергу зателефонувала в туристичну агенцію «Антантіс-Тур» в м. Ужгород.

Однак, довготривалі перемовини не дали результатів, тому о 18 год. 00 хв. за пропозицією спеціаліста ОСОБА_4 позивачки були змушені замовити послугу таксі з умовою, що за цю послугу розрахується гід відповідача. У зв`язку з великою кількістю багажу, так як крім позивачок на трансфер очікували ще троє туристів, вони були змушені викликати 2 машини таксі. По приїзду до м. Сонячний берег, гід відповідача відмовилась відшкодувати вартість послуги таксі, покликаючись на та, що не отримувала такого розпорядження від керівництва, тому позивачки були змушені сплатити за послугу власними коштами у розмірі 80 Євро.

У позовній заяві позивачки також зазначають, що діями відповідача їм було спричинено моральну шкоду, адже вони люди похилого віку (63 і 71 років), які приїхали на відпочинок для покращення стану здоров`я, змушені були протягом трьох годин у спеку очікувати трансфер, що спричинило значний стрес та нервування, а згодом звинувачення з боку інших пасажирів у затримці автобуса. Таким чином, позивачки вважають, що відповідач заподіяв їм матеріальну шкоду за ненадані послуги з трансферу у розмірі 20 Євро та за послуги таксі у розмірі 80 Євро, що за курсом НБУ станом на день подання позову становить 4 303, 27 грн, а також моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень. Крім того, моральна шкода полягає і в тому, що ОСОБА_2 , перебуваючи у пригніченому стані через неприязні відносини інших пасажирів автобусу, неналежного ставлення відповідача до виконання своїх зобов`язань, пережитого приниження тощо, чемоданом травмувала ногу, яка ще досі не загоїлася.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав про часткове визнання позовних вимог, зокрема, свою відповідальність за ненадання послуги трансферу, що передбачена посадковими талонами та обов`язок відшкодувати не тільки вартість ненаданої послуги трансферу, але й додаткові витрати на таксі.

Одночасно, представник відповідача вказав на неправомірність та необґрунтованість позовних вимог щодо відшкодування моральної школи у заявленому розмірі з огляду на наступне.

Так, відповідач визнає, що ненадання заздалегідь сплаченої послуги дійсно могло заподіяти позивачкам певних моральних страждань через тривале очікування у невизначеності, необхідність самостійно вирішувати питання з транспортом, а також хвилювання щодо можливості вчасно прибути до місця відправлення автобусу. Водночас сума відшкодування у розмірі 50 000 грн на кожну з позивачок є явно неспівмірною із заподіяними моральними стражданнями. На думку відповідача, компенсація моральної шкоди у розмірі 2 000 грн кожній позивачці буде справедливою, та відповідатиме ситуації, а також судовій практиці у подібних судових справах.

Позивачка ОСОБА_2 подала відповідь на відзив, у якій зазначила про невідповідність суми відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн на кожну понесеним моральним стражданням, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у яких не погодився з доводами позивачки щодо розміру моральної шкоди, яку належить відшкодувати, покликаючись на те, що пенсійний вік та наявність захворювань не є підставою для збільшення суму компенсації моральної шкоди в рази порівняно з усталеною судовою практикою. Позивачі не надали доказів того, що саме ненадання послуги трансферу спричинили погіршення стану здоров`я позивачок та загострення у них хронічних захворювань. Просив позовну заяву задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивачок вартості ненаданої послуги трансферу та вартості послуги таксі, а також моральної школи у розмірі по 2 000 грн кожній з них.

Позивачки подали спільну письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, у якій також вказали, що позов підтримують, просять позовну заяву задовольнити, відшкодувати моральну шкоду в сумі, заявленій у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відповідач визнає неналежне надання послуг трансферу, яке виникло у зв`язку з тим, що основного автобусу було недостатньо з урахуванням всіх пасажирів та багажу. Не дивлячись на те, що позивачки не надали доказів вартості послуг таксі, відповідач визнає позовні вимоги щодо відшкодування вартості ненаданих послуг та вартості послуги таксі та готовий відшкодувати їх у заявленому розмірі. Вимогу про компенсацію моральної шкоди в розмірі 50 000 грн кожній позивачці заперечив. Зазначив, що до позовної заяви не додані докази образ та погроз у бік позивачок від інших пасажирів автобусу, тому посилання на ці обставини не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Вказав, що не відповідає дійсності твердження позивачок про небажання відповідача владнати спір в позасудовому порядку, так як позивачки відмовились надати чеки за надану послугу таксі. Додав, що відповідач готовий відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2 000 грн кожній з позивачок.

Заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Судом встановлено, що згідно з посадковими талонами на маршрут Ужгород-Сонячний берег-Ужгород, позивачкам ОСОБА_5 та ОСОБА_3 була передбачена послуга трансферу до та з готелю в м. Сонячний берег (Болгарія).

З доданих до матеріалів справи матеріалів вбачається, що 14 серпня 2024 року гід Дана за допомогою мобільного зв`язку надіслала позивачкам повідомлення з проханням очікувати трансфер за адресою Помор`є автобусна зупинка біля автовокзалу (Старе Місто), вул. Сольна, 86 о 15 год. 10 хв.

Відповідно до довідки, складеної представником туристичної агенції «Зефір» (Болгарія, м. Помор`є, вул. Ахелой, 4-а, 8200), вищевказана туристична агенція у період з 04 по 15 серпня 2024 року була приймаючою стороною та надавала послуги туристам з України, зокрема, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . У довідці підтверджено, що позивачки вчасно прибули до місця, куди мав приїхати трансфер, однак, у вказаний час трансфер надано не було. Протягом двох годин тривали перемовини з гідом Даною, менеджером відділу бронювання Болгарії ОСОБА_7 та представником туристичної агенції «Атлантіс-Тур» в м. Ужгород, які завершилися пропозицією Валентини Шардуби замовити таксі до м. Сонячний берег з подальшим відшкодуванням позивачкам вартості послуги таксі. Під час спілкування з диспетчером таксі, було встановлено, що такої послуги як надання чеку або квитанції про вартість проїзду на таксі не передбачено. Фактична вартість проїзду з м. Помор`є до м. Сонячний берег складає 40 Євро за одну машину. Зі змісту довідки встановлено, що додаткові невиправдані витрати туристів на дорогу до місця відправлення основного автобусу склали 80 Євро і це сталося з вини туроператора Tour Group.

27 серпня 2024 року позивачка ОСОБА_2 від свого імені та в інтересах туристів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 направила до туроператора Tour Group претензійний лист щодо захисту прав споживачів, у якому, покликаючись на описані вище обставини, просила протягом 10 календарних днів з дня отримання претензійного листа повернути споживачам на розрахунковий рахунок туристичної агенції «Атлантіс-Тур» в м. Ужгород 50 Євро оплати за ненаданий трансфер, 80 Євро непередбачуваних витрат на послуги таксі та по 5000 грн компенсації за спричинену моральну шкоду кожній, а також притягнути до дисциплінарної відповідальності винних працівників туроператора.

30 вересня 2024 року позивачка ОСОБА_2 направила відповідачу нагадування про необхідність задовольнити претензійні вимоги, у якому повторно просила відшкодувати завдані матеріальні збитки та моральну шкоду в заявленому в претензійному листі розмірі, а також притягнути до дисциплінарної відповідальності винних працівників туроператора.

З листування між позивачками та відповідачем, доданого до матеріалів позовної заяви, вбачається, що відповідач розрахував та повідомив суму, яка підлягає відшкодуванню за понесені витрати, однак, тільки за наявності чеків про використані послуги, які позивачки надати не змогли.

З медичної виписки травматологічного пункту КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради суд встановив, що ОСОБА_2 16.08.2024 зазнала травмування та їй було поставлено діагноз - травматична екстракція нігтьової пластини 1-го пальця лівої стопи.

Оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, серед яких є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відносини, пов`язані з організацією і здійсненням туризму на території України регулюються Законом України «Про туризм».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про туризм», суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані, зокрема, відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані туристам (екскурсантам), іншим особам та довкіллю.

Згідно з ст. 25 Закону України «Про туризм», Туристи і екскурсанти мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

Зі змісту ст. 32 Закону України «Про туризм», за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про туризм», суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Встановлені по даній справі обставини дають підстави для висновку, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання щодо надання позивачкам послуги трансферу з м. Помор`є (Болгарія) до м. Сонячний берег (Болгарія), у зв`язку з чим вони понесли додаткові витрати на оплату послуг таксі.

Як встановлено у ході розгляду справи, представник відповідача вимоги у цій частині визнав у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

У разі визнання відповідачем позову суд, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі наведеного, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог у цій частині, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення вартості ненаданих послуг трансферу та витрат на оплату послуги таксі кожній з позивачок.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне вказати на таке.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про туризм», туристи і екскурсанти мають право, зокрема, на відшкодування моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.

У рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

У позовних вимогах позивачка ОСОБА_2 стверджує, що травмувала собі ногу, саме перебуваючи у пригніченому стані через неприязне ставлення інших пасажирів автобусу, неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, пережитого приниження тощо.

Згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дане положення узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі № 214/7462/20 від 05.12.2022.

Разом з тим, покликання позивачки ОСОБА_2 на спричинення моральних страждань внаслідок заподіяння травми ноги, не можна вважати обґрунтованим, позаяк позивачка не надала доказів того, що травма ноги сталася виключно через ненадання відповідачем послуги трансферу та необхідності доїзду до місця посадки на автобус власний коштом.

Таким чином, оцінивши належним чином всі обставини справи, а саме неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, взявши до уваги характер, тяжкість, тривалість і всю глибину моральних страждань, яких позивачки зазнали у зв`язку з цим, керуючись принципом розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн кожній позивачці, що, на думку суду, повністю відповідатиме тому рівню моральних страждань, яких зазнали позивачки.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням звільнення позивачів від сплати судового збору в справах про захист прав споживачів, беручи до уваги задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди та часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1514,00 гривень.

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ТУР-ГРУП»:

а) на користь ОСОБА_2 10 Євро вартості ненаданої послуги трансферу, що за курсом НБУ станом на день подання позову становить 430,33 грн (чотириста тридцять грн 33 коп.), 40 Євро на відшкодування витрат на оплату послуги таксі, що за курсом НБУ станом на день подання позову становить 1721, 31 грн (одна тисяча сімсот двадцять одна грн 31 коп.) та 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди;

б) на користь ОСОБА_3 10 Євро вартості ненаданої послуги трансферу, що за курсом НБУ станом на день подання позову становить 430,33 грн (чотириста тридцять грн 33 коп.); 40 Євро на відшкодування витрат на оплату послуги таксі, що за курсом НБУ станом на день подання позову становить 1721,31 грн (одна тисяча сімсот двадцять одна грн 31 коп.), та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди;

в) в дохід державного бюджету 1514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять грн 00 коп) судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 04 серпня 2025 року.

Суддя Н.І. Зарева