Справа № 727/7174/25
Провадження № 2/727/1913/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі: головуючого-судді: Одовічен Я.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів.

Посилалась на те, що з 21.06.2018 року перебувала із відповідачем у шлюбі, який вони зареєстрували в Україні. Від шлюбу у сторін народився син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20.12.2023 року шлюб між сторонами було розірвано.

На даний час син сторін проживає разом із матір`ю.

У подальшому, судовим наказом Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03.06.2024 року у справі №727/5120/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи 22.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Другого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №75850721 про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 .

Однак, вищезазначені аліменти нараховуються відповідно до розміру доходу/середньої заробітної плати працівника для місцевості (з 12 093 грн.), та їх розмір складає біля 3 023, 25 грн. При цьому, як відомо позивачці, у Польській Республіці відповідач має свій бізнес, з якого і отримує значні доходи, розмір яких перевищує 12 093 грн.

Середня заробітна плата по місту прописки Відповідача в Республіці Польща (м.Варшава) згідно офіційного сайту в Республіці Варшава Urzedy Statystyczne (Статистичне управління) станом на 2025 рік становить 11600,70 зл., що еквівалентно по курсу НБУ становить 127 650, 623 грн.

Відповідно до витягу з Центрального реєстру та інформації про економічну діяльність Республіки Польщі Відповідач має свою компанію у Республіці Польща «Б-КОНЦЕПТ БАРТОШ ЯНКОВСЬКИЙ». Дата початку підприємницької діяльності 01.11.2012 р.

Згідно копії з реєстру прав на нерухомість WR1K/22.4/7/2025 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житлове приміщення (квартиру), площею 41,8600 м2, яке розташована у Мазовецькому воєводстві, АДРЕСА_1 . Відповідно до сайту Республіки Польща SonarHome ринкова вартість квартири Відповідача за 1 м 2 становить 11 350 злотих. (41,8600 м2 х 11 350 злотих = 475 111 злотих), що еквівалентно по курсу НБУ становить 5 227 978,91 грн. (станом на 08.05.2025 р.).

Окрім того, за матір`ю ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житлову територію, площею 0,0420 га, номер ділянки 461/65, яка розташована у Мазовецькому воєводстві, Легьоновський повіт, Непорент, Йозефув. На ділянці сторонами по справі був побудований будинок, однак ним фактично користується Відповідач.

Також, зазначила, що у власності ОСОБА_2 є транспортний засіб, вартість якого становить біля 25 000 Євро.

Під час шлюбу, сторони деякий час проживали однією сім`єю в Республіці Польща в будинку придбаному під час шлюбу, проте відповідач оформив будинок у шлюбі на свою матір. Вартість будинку становить біля 250 000 Євро.

Посилалась на те, що ОСОБА_2 регулярно подорожує по світу та відпочиває, про що публікує фото у своїх соціальних мережах.

Отже, враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, має на праві власності нерухоме та рухоме майно, працевлаштований та отримує високий дохід з місця роботи, та оскільки батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дітей усім необхідним, позивачка вважає, що останній спроможний надавати аліменти на утримання спільної дитини у розмірі по 10 000 грн. щомісячно з подальшою індексацією, що буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів.

Просила змінити розмір та спосіб аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати з нього аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 10000 гривень з подальшою індексацією і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 20.06.2025 року було вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

У статті 190 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу, одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів та з додержанням вимог частини 5 статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Частиною 6 ст.128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом із копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України).

Відповідачу було надіслано ухвалу суду від 20.06.2025 року та встановлено строк для подання відзиву на позов.

У визначений строк відповідачем на електронну пошту було надіслано заперечення, у яких ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Зазначив, що їх подружнє життя не склалося з підстав виявленої ним подружньої зради позивачки з її колишнім начальником, значно старшим від неї за віком, з яким вона проживає на даний час. ОСОБА_1 не дає йому можливості спілкуватись із сином, у зв`язку із чим на території Польщі розглядається спір між ними щодо визначення місця проживання дитини.

ОСОБА_1 вимагає у нього гроші та майно, що він розцінює як шахрайство. Він та його малолітній син ОСОБА_3 є громадянами Польщі, а тому вважає, що спір щодо стягнення аліментів має розглядатися польським судом.

Повідомив суду, що є самозайнятою фізичною особою-підприємцем та не володіє будь-якою компанією, має середньомісячну зарплату в Польщі. Він дійсно має у власності квартиру у м.Варшава, Польща, площею 42 кв.м. Проте, цю квартиру йому подарували батьки ще у 2007 році, до його одруження із позивачем.

Також вказував на те, що добровільно відкрив у польському банку рахунок на ім`я дитини, куди щомісячно перераховує аліменти у розмірі 1000 злотих, мати дитини має доступ до цього рахунку.

Просив відхилити позов ОСОБА_1 .

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом було встановлено наступні фактичні обставини справи та спірні правовідносини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.12.2023 року, яке набрало законної сили 22.01.2024 року (а.с.16зв.-17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 . Його батьками згідно свідоцтва про народження є: мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 (а.с.15зв.).

Відповідно до довідки №7310-000028228 про реєстрацію особи громадянином України від 27.02.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з рішенням УДМС у Чернівецькій області №49/2024 від 13.02.2024 року набув громадянства України на підставі ч.1 ст.7 ЗУ «Про громадянство України». Відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 03.01.2024 року (а.с.16).

Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України.

Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа №415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Як було встановлено судом, наказом Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03.06.2024 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.18).

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

У якості підстави звернення до суду з позовною вимогою про зміну розміру та способу стягнення аліментів позивач посилався на те, що у власності відповідача є нерухоме майно, транспортний засіб та власна компанія у Республіці Польща « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Із досліджених судом документів, наданих ОСОБА_1 , встановлено, що дійсно у власності ОСОБА_2 перебуває житлова територія, площею 0,0420 га, номер ділянки 461/65, яка розташована у Мазовецькому воєводстві, Легьоновський повіт, Непорент, Йозефув. Вказане житлове приміщення відповідач набув у власність у жовтні 2008 року (а.с.32зв). Проте, зазначена обставина жодним чином не свідчить про зміну матеріального стану платника аліментів, оскільки існувала значно раніше (понад 15 років), аніж судом було ухвалено рішення про стягнення аліментів на утримання дитини.

Будь-яких відомостей щодо розміру доходу, який отримує відповідач, а також доказів того, що його доходи після ухвалення 03.06.2024 року судового наказу про стягнення аліментів збільшились суду надано не було.

Так само суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження придбання ОСОБА_2 рухомого майна після 03.06.2024 року.

Доводи позивача щодо наявності у власності батьків відповідача нерухомого майна суд відхиляє, оскільки вказані обставини не є підставою для зміни розміру аліментів.

Окрім того, судом встановлено, що сімейний стан платника та одержувача аліментів не змінився, відомостей щодо їх стану здоров`я суду надано не було.

Також, суд, дослідивши спрямовані представником позивачки письмові докази, зокрема фотокопію, скріншоти з соцмережі «Instagram» та документи польською мовою приходить до висновку, що вони не містять відомостей щодо покращення матеріального стану відповідача.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однак, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність підстав відповідно до ст.192 СК України для збільшення розміру аліментів, що стягнуті з відповідача за вищевказаним судовим наказом.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що представник позивача, звертаючись до суду з відповідним позовом на обґрунтування своїх вимог, не зазначив жодних обставин, які визначені законом як підстава для зміни способу сплати аліментів та зміни розміру аліментів, - ні щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, ні щодо погіршення або поліпшення здоров`я дитини чи платника аліментів, тощо.

При цьому, представник позивача, звертаючись до суду з вимогою змінити спосіб сплати аліментів, фактично просить суд збільшити їх розмір, однак належним чином не обґрунтовує таку зміну.

Крім цього, судом не може братись до уваги посилання представника позивача на те, що судовий наказ Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.06.2024 року не може бути пред`явлено до примусового виконання, враховуючи те, що більшість країн учасниць Конвенцій 1956 року та 2007 року не можуть виконувати рішення про стягнення аліментів визначених у частці від доходу, оскільки зазначене не підтверджено позивачкою та її представником належними та допустимими доказами (офіційною відмовою компетентних органів Республіки Польща від прийняття вищевказаного рішення суду до виконання).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи позивача не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин, а також не спростовують наведені судом твердження.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрованої в АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , який проживає: АДРЕСА_3 , про зміну способу та розміру стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Одовічен Я.В.