Провадження: 2/484/1442/25
Справа: 484/251/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2025 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді - Коваленко Н.А.,

секретар судового засідання Голубкова Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2025 Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк»), в особі представника Заставної О.В., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 910.24457 від 14.10.2013 у розмірі 259212 грн 15 коп., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 14.10.2013 між АТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №910.24457, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 215688 грн 69 коп., зі сплатою 0,010% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до § 8 кредитного договору процентна ставка була піднята у 2014 році до 3,951 % річних та у 2015 році до 6,7010% річних. Позивач повністю виконав свої зобов`язання перед відповідачем, який в свою чергу не повернув отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором.

Останню сплату по кредитному договору відповідачем здійснено 13.01.2017. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 259212 грн 15 коп., з яких: прострочений основний борг 109258 грн 49 коп., прострочені проценти 44344 грн 35 коп., прострочена плата за обслуговування кредиту 14408 грн 00 коп., пеня (нарахована за період з 14.11.2013 по 29.02.2020) 85125 грн 57 коп., інші штрафні санкції 6075 грн 74 коп.

05.03.2018 на адресу відповідача банком надіслано вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, згідно якої позивач вимагав терміново протягом тридцяти календарних днів з дня направлення вимоги достроково повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі, всього разом 259212 грн 15 коп.

20.04.2018 за заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 816 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за рахунок предмету застави, однак в подальшому вказаний виконавчий напис нотаріуса за позовом відповідача визнано таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки заборгованість відповідача за кредитним договором залишається не погашеною, позивач звернувся до суду за захистом свої порушених прав з наданим позовом, зазначаючи, що позов подано з дотриманням строків позовної давності, визначених законом та умовами кредитного договору.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.03.2025 позов АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено повністю, з останнього на користь АТ «Ідея Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №910.24457 від 14.10.2013 у розмірі 259212 грн 15 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3839 грн 00 коп.

Не погодившись із рішенням суду, 02.05.2025 відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення та ухвалою суду від 05.06.2025 заяву ОСОБА_1 задоволено, поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

25.06.2025 відповідачем через систему "Електронний суд" подано клопотання про зупинення провадження у справі, яке згідно заяви від 09.07.2025, поданої через канцелярію суду, відповідач просив не розглядати.

15.07.2025 відповідачем через систему "Електронний суд" подано відзив на позов, в якому він просить в задоволенні позовної заяви відмовити в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Зазначає, що дійсно 14.10.2013 між ним та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір, згідно умов якого він отримав кредит в розмірі 215688 грн 69 коп. на строк 84 місяці. Останню сплату по кредитному договору ним здійснено 13.01.2017, отже строк позовної давності для стягнення боргу за договором, встановлений тривалістю в п`ять років, повинен обчислюватися з 14.02.2017, а тому фактично строк позовної давності закінчився 14.02.2022. Відповідач зазначає, що аргументованого клопотання про поновлення строків для звернення з позовом до суду позивач не подав. Вважає, що позиція АТ «Ідея Банк» щодо строку позовної давності є суб`єктивною, так як у позові не вказано конкретних причин пропуску строку позовної давності, зазначено тільки загальні підстави, а саме введення карантинних обмежень та військовий стан. При цьому відповідач також вказує на незаконність нарахування будь-яких штрафних санкцій та інших додаткових платежів по кредитному договору.

13.08.2025 представником позивача через систему "Електронний суд" подано заперечення на пояснення відповідача, в яких представник позивача зазначає, що позов подано з дотриманням строків позовної давності, визначених законом та умовами кредитного договору, вказуючи при цьому, що пеня за несвоєчасне погашення платежів та інші штрафні санкції за кредитним договором нараховувалися позичальнику з моменту пред`явлення вимоги від 05.03.2018 та після 29.02.2020 не нараховувалися, адже починаючи з 01.03.2020 по 30.06.2023, в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), їх нарахування припинено.

В судове засідання представник позивача не з`явився, матеріали справи містять клопотання представника позивача про розгляд справ за відсутності представника позивача, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити його.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява відповідача про розгляд справи в його відсутність, позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні у зв`язку зі сплином строків позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами, з врахуванням позицій сторін, викладених у поданих ними заявах по суті справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17).

Судом встановлено, що 14.10.2013 року між сторонами був укладений кредитний договір №910.24457, згідно з яким банк (позивач) надав позичальнику (відповідачу) кредит в розмірі 215688,69 грн на строк 84 місяці для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки CHEVROLET, моделі ORLANDO, 2013 року випуску, у сумі 209610,00 грн та фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 6078,69 грн (а.с.5-9).

З метою забезпечення виконання позичальником умов зазначеного вище кредитного договору, 30.10.2013 між сторонами був укладений також договір застави транспортного засобу 910.24457, посвідчений Романчук-Василик В.Р., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області, за реєстровим № 4334.

Останню сплату по кредитному договору відповідачем здійснено 13.01.2017 в сумі 6800,00 грн (а.с.26-28).

Даний факт сторонами у справі не заперечується.

20.04.2018, у зв`язку з невиконанням позичальником кредитного договору № 910.24457 від 14.10.2013, на підставі договору застави транспортного засобу від 30.10.2013 № 4334, позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича за вчиненням виконавчого напису № 816 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки CHEVROLET, модель ORLANDO, 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний державний номер НОМЕР_2 , що належить на підставі власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 11.10.2013 року 8006, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 (а.с.30).

Згідно даного виконавчого напису, за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного автомобіля, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Ідея Банк» за період з 14.06.2017 по 05.03.2018 включно у розмірі:

83835,02 грн основний борг; 25423,47 грн - прострочений борг; 43963,24 грн - прострочені проценти; 381,11 грн - строкові проценти; 3602,00 грн нарахована плата за обслуговування кредиту; 10806,00 грн- прострочена плата за обслуговування кредиту; 85125,57 грн пеня; 6075,74 грн - інші штрафні санкції; 1700,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису.

Однак, в подальшому, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2019 року у справі №755/3576/19 зазначений вище виконавчий напис нотаріуса було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Наведене стало приводом для звернення банком 14.01.2025 до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 910.24457 від 14.10.2013 у розмірі 259212 грн 15 коп.

При цьому, позивач наполягає на тому, що ним не пропущений строк позовної давності щодо стягнення в судовому порядку кредитної заборгованості, що перебіг строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором починає обчислюватися з моменту набрання законної сили судовим рішенням, яким визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування викладених вимог посилається на постанови Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №450/18/15-ц та 25.03.2019 року у справі №161/19329/13-ц.

Крім того, представник позивача зазначає, що Законом України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» визначено, що під час дії карантину на строк його дії продовжується строк позовної давності. Також відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Цивільний кодекс України (далі ЦК України) передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником і які є видами забезпечення виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першої ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Сторони кредитного договору від 14.10.2013 скористалися своїм правом та збільшили строк звернення до суду з вимогою про захист цивільного права з трьох до п`яти років; пунктом 9 § 10 кредитного договору передбачено, що строк позовної давності для стягнення боргу за договором встановлюється тривалістю в п`ять років.

Згідно з частиною першою ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частин першої, третьої ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Отже, вжитий позивачем засіб позасудового захисту свого порушеного права, а саме звернення стягнення на предмет застави за виконавчим написом нотаріуса, до визначених статтями 263, 264 ЦК України підстав зупинення чи/або переривання позовної давності не належить.

АТ «Ідея Банк» скористалося засобом позасудового захисту свого порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет застави за виконавчим написом нотаріуса. У даній справі виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. від 20.04.2018 № 816 встановлено, що строк платежу ОСОБА_1 перед банком за договором застави транспортного засобу від 30.10.2013, посвідченого Романчук-Василик В.Р., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області, за реєстровим № 4334, настав 14.05.2017, тобто банк (позивач) в позасудовому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання. Як зазначалось вище, договір застави транспортного засобу укладався між сторонами саме в забезпечення виконання умов кредитного договору № 910.24457 від 14.10.2013.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2019 року у справі №755/3576/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., Приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Яцишин А.М., про визначення виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 816 від 20 квітня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем визнано таким, що не підлягає виконанню; рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось (докази зворотного - відсутні).

Позивач реалізував своє право на стягнення всієї заборгованості за кредитним договором у судовому порядку шляхом звернення до суду із зазначеним позовом 14.01.2025.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для застосування позовної давності, суд виходить з наступного:

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Однак суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 7 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ«Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України, крайнім з яких є Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.04.2025 № 235/2025, що затверджено Законом від 16.04.2025 № 4356-ІХ, який продовжує дію воєнного стану до 07.08.2025.

Отже, керуючись п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки з 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 14.01.2025 (дата подання позовної заяви) діяв на усій території України, то позивач звернувся з вимогами до суду у межах позовної давності.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 12 листопада 2024 року №911/79/24.

За таких обставин суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

Так як позовні вимоги задоволено повністю, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3839,89 грн.

Керуючись ст. ст. 10-13, 77-81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» () заборгованість за кредитним договором №910.24457 від 14.10.2013 у розмірі 259212 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч двісті дванадцять) грн 15 коп, з яких: прострочений основний борг 109258 грн 49 коп, прострочені проценти 44344 грн 35, прострочена плата за обслуговування кредиту 14408 грн 00 коп, пеня (нарахована за період з 14.11.2013 по 29.02.2020) 85125 грн 57 коп, інші штрафні санкції 6075 грн 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» () судовий збір у розмірі 3839 (три тисячі вісімсот тридцять дев`ять) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи або особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Інформація про учасників:

Позивач: Акціонерне товариство «Ідея Банк», місцезнаходження за адресою: вул. Валова,11, м. Львів, ЄДРПОУ 19390819;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складене 13.08.2025.

Суддя Н.А. Коваленко