Справа № 364/495/25
Провадження № 2/364/286/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2025 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Макаренко Л. А.,

при секретарі судового засідання Голуб А.Л.,

за участю:

учасники справи не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарського районного суду Київської області в селищі Володарка Білоцерківського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» (далі ТОВ «КОШЕЛЬОК»)

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 02.06.2025 надійшов зазначений позов ТОВ «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 13.02.2022 № -614399 у загальному розмірі 18 323,25 грн. та судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 9).

На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Гурський Г.Ю. (довіреність від 18.05.2025, а.с. 12) у позовній заяві зазначив, що Відповідачем 13.02.2022 було укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № -614399 з ТОВ «КОШЕЛЬОК» (Позивачем) в електронній формі через вебсайт https://koshelok.ua. За умовами цього Договору Відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 5 500,00 грн., проте не надала своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно із своїми зобов`язаннями за Договором. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, за станом на дату подання позову до суду має перед Позивачем заборгованість за зазначеним кредитним договором у загальному розмірі 18 323,25 грн. (а.с. 1-11), що включає в себе:

5 500,00 грн. заборгованості за сумою кредиту;

12 823,25 грн. заборгованості за відсотками за користування позикою.

Копії позовної заяви та доданих до неї документів надіслано Відповідачеві, суду надано докази на підтвердження (а.с. 69-73).

Після виконання вимог частин шостої восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 09.06.2025 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву із запереченнями проти позову, строки подання відповіді на відзив та заперечення на відповідь, за клопотанням Позивача витребувано з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») письмові докази, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 27.06.2025 (а.с. 79-82), відкладене на 08.08.2025 через неявку Відповідача.

Представник Позивача в судові засідання 27.06.2025 та 08.08.2025 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлений, що підтверджено довідками про доставку електронного документа в його електронний кабінет (а.с. 88, 89); у позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи без участі представника Позивача (а.с. 9). Водночас 27.06.2025 подав до суду додаткові пояснення з питань, порушених Відповідачем у її відзиві, в яких сторона Позивача стверджує про достатність доказів на підтвердження отримання Відповідачем кредиту, про введення в оману суду щодо обставин справи та недоведеність заперечень, про відповідність електронній формі договору вимогам чинного законодавства, а також про обґрунтованість судових витрат (а.с. 104-110).

Відповідач у судові засідання 27.06.2025 та 08.08.2025 також не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації (а.с. 78), які поверталися до суду без вручення з відміткою «за зазначеною адресою не проживає» (а.с. 97, 118), що вважається належним повідомленням згідно з пунктом 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України.

До того ж Відповідач 24.06.2025 подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 92-94), що свідчить про обізнаність з матеріалами позовної заяви. У відзиві зазначено як адресу проживання Відповідача адресу її реєстрації, за якою судом направлялись процесуальні документи.

У зазначеному відзиві Відповідач просить суд:

1) проводити розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Хоча саме такий порядок розгляду справи було встановлено судом на стадії відкриття провадження в ухвалі суду від 09.06.2025, якою учасників справи викликано в судове засідання, але Відповідач у жодне з них не з`являлась та не повідомляла суд про причини своєї неявки;

2) зобов`язати Позивача надати оригінали перерахованих Відповідачем документів. Проте таке клопотання Відповідача не містить передбачених законом підстав та будь-якого обґрунтування необхідності витребування цих документів; до того ж частина з перелічених документів взагалі відсутня в матеріалах та Позивачем не подавалась на доведення обставин справи, зокрема, «договір факторингу, реєстр боржників» тощо; жодних реквізитів чи інших даних, що ідентифікують документи, які просила витребувати Відповідач, у клопотанні наведено не було. За таких обставин відсутність цих даних та обґрунтування підстав для витребування документів виключає можливість задоволення згаданого клопотання Відповідача;

3) відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, що обґрунтовано Відповідачем запереченням вчинення нею дій на укладення кредитного договору з посиланням на норми законодавства (доказів на підтвердження цих заперечень відзив не містить) і запереченням правильності нарахування відсотків, які, як стверджено у відзиві, не повинні нараховуватись після спливу 19 діб строку кредитування;

4) у разі задоволення позову зменшити розмір витрат Позивача на професійну правничу допомогу до 1 000 грн. через нескладність справи та, так би мовити, шаблонність необхідних процесуальних документів, можливість їх завантаження з мережі Інтернет.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на це та клопотання сторони Позивача про розгляд справи без участі їх представника, повторну неявку Відповідача та неповідомлення нею причин своєї неявки, тому судом не вбачається підстав для відкладення судового засідання.

Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному і безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що Позивач ТОВ «КОШЕЛЬОК» є фінансовою установою, до видів діяльності віднесено кредитування, що підтверджено, зокрема, копіями свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК 814 № 13103516 від 19.08.2017 (а.с. 55), витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 13, 56-63).

Між ТОВ «КОШЕЛЬОК» в особі директора Крилова С.С., з одного боку, та Відповідачем ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з іншого боку, 13.02.2022 був укладений Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за № -614399 (далі Кредитний договір), копія якого долучена до позовної заяви (а.с. 18-27). Цей Договір підписано Відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «5186» (а.с. 27); ідентифікуючі Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса місця реєстрації та проживання, номер мобільного телефону, адреса електронної пошти, реквізити належного їй платіжного засобу (номеру банківської карти) для перерахування коштів) наведено в розділі 10 Договору «Місцезнаходження, реквізити та підписи сторін» (а.с. 27); дата і час підписання Договору 13.02.2022 о 22:15.

За умовами названого вище Кредитного договору Кредитодавець надав Позичальнику (Відповідачеві) грошові кошти у кредит у розмірі 5 500 грн. (пункт 1.1 Договору); тип кредиту споживчий кредит (пункт 1.3 Договору); проценти за користування кредитом нараховуються у розмірі 1 933,25 грн. за ставкою 1,85 % за кожен день користуватися кредитом на строк «Лояльного періоду» (пункти 1.4.2, 1.4.3, 2.1 Договору); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.4.3); строк кредитування включає: згаданий «Лояльний період», що становить 19 днів (пункт 2.1 Договору), у разі неповернення кредитних коштів у цей період продовжується не більш ніж на 90 днів з нарахуванням 7 433,25 грн. відсотків за базовою (стандартною) ставкою 2,20 % (пункти 1.4.3, 3.4, 3.7 Договору).

Більш детальна інформація наведена у Додатках до Кредитного договору, зокрема у Додатку № 1 «Графік розрахунків» (а.с. 28) та у Паспорті споживчого кредиту (а.с. 15-18).

Виконання переказу кредитних коштів Відповідачеві у визначеному Кредитним договором розмірі (5 500,00 грн.) підтверджується, окрім доданої до позовної заяви інформації Центрального відділення Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» у м. Києві від 15.05.2025 № 05/642-05/61 (а.с. 36) та платіжної системи «XPAY Group LLC» (а.с. 37), також витребуваною за клопотанням Позивача ухвалою суду від 09.06.2025 інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 115-116), згідно з якою на ім`я ОСОБА_1 (Відповідача) емітовано картку з номером, що відповідає номеру, а з наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписки по її рахунку вбачається, що на її рахунок 13.02.2022 зараховано кошти у розмірі 5 500,00 грн., що відповідає розміру наданого кредиту, ця картка використовувалась Відповідачем, нею здійснювалися різні перекази, зокрема й одержувачу з ідентичним прізвищем « ОСОБА_2 » (а.с. 116).

Відповідач жодного разу не здійснила платежі на погашення кредитної заборгованості, що підтверджено Детальним розрахунком заборгованості до названого вище Договору (а.с. 30-32). Як видно з цього Розрахунку заборгованості, суми нарахованих відсотків та строки їх нарахування відповідають відсотковій ставці і строку кредитування, зазначеним у Кредитному договорі, а саме: за перші 19 днів ( «Лояльний період») з 13.02.2022 до 03.03.2022 за ставкою 1,85 % від 5 500,00 грн., що становить 101,75 грн. за кожен день користування кредитом; далі 90 днів з 04.03.2022 до 01.06.2022 за ставкою 2,2 % від 5 500,00 грн., що становить 121,00 грн.

Суд також зазначає, що Відповідач, заперечуючи укладення нею згаданого Кредитного договору, не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень (ані будь-якої довідки банку про відсутність у неї зазначеного банківського карткового рахунку, ані іншої виписки банку за відповідний період, що поставив би під сумнів надану Позивачем виписку), а так само не надала жодних власних розрахунків, заперечуючи розмір нарахованих відсотків.

В ухвалі суду від 09.06.2025 про відкриття провадження у цій справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті 12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с. 81).

Тому суд бере до уваги як належні і допустимі докази кредитної заборгованості надані стороною Позивача докази перерахування Відповідачу кредитних коштів та витребувану за клопотанням представника Позивача виписку по картковому рахунку Відповідача за період з 12.02.2022 до 01.06.2022 (а.с. 115-116), зміст яких було наведено вище, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15, від 30.11.2022 у справі № 214/6975/15.

Такі висновки Верховного Суду і судова практика в цілому щодо врахування виписок по особових рахунках як належних і допустимих доказів є стабільною, ґрунтується на відповідних нормах фінансового законодавства України.

Так, у постанові від 15.05.2025 у справі № 488/3972/23 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»… Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. На підставі аналізу зазначених норм Верховний Суд у названій постанові виснував, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Крім того, у постанові від 12.12.2024 у справі № 298/825/15-ц Верховний Суд зазначив, що … «надані банком виписки за рахунками позичальника повинні бути досліджені судами з наданням оцінки у сукупності з іншими зібраними у справі доказами на предмет обставин видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку позивача, що було здійснено судом апеляційної інстанції. У свою чергу заявники не надали свого розрахунку, чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості, отже, відповідачами не спростований факт наявності та розміру заборгованості. Крім того, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає».

Таким чином, судом встановлено, що Відповідач не надала своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення її заборгованості згідно з умовами дослідженого вище Кредитного договору. У зв`язку з цим Відповідач має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 18 323,25 грн., що включає в себе: 5 500,00 грн. заборгованості за сумою кредиту («тіло» кредиту); 12 823,25 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом (1 933,25 грн. + 10 890,00 грн.):

а) за 19 днів «Лояльного періоду» (5 500,00 грн. / 100 х 1,85 % = 101,75 грн. за кожен день х 19 днів = 1 933,25 грн);

б) за 90 днів із стандартною (базовою) ставкою (5 500,00 грн. / 100 х 2,20 % = 121,00 грн. за кожен день х 90 днів = 10 890,00 грн.)

Згідно з частиною першою статті 509, частиною першою статті 525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За визначеннями частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому за положеннями частин першої, другої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо ж сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості, а так само і порядок вчинення електронних правочинів, зокрема й кредитних договорів, тобто із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею 11 цього Закону.

За визначенням пунктів 5, 7 частини першої статті 3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 цього Закону).

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 названого вище Закону).

Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 03.02.2023 у справі № 757/22453/20, від 29.05.2024 у справі № 545/1750/21).

Крім того, Верховний Судом неодноразово зазначалося на правильності ідентифікації (верифікації) відповідного суб`єкта електронної комерції (Позичальника за кредитним договором) в інформаційній системі з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти (зокрема, постанова від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20).

Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зроблено висновок, що щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. При цьому Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання.

Зважаючи на усе викладене, встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушила умови Кредитного договору від 13.02.2022 № -614399, не виконала взяті на себе зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості відповідає визначеному у названому Договорі розміру наданого Відповідачеві кредиту та процентній ставці згідно з умовам Договору, що підтверджено належними і допустимими доказами, а відтак наявні підстави для задоволення позову.

Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи порушене Відповідачем питання про зменшення до 1 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі № 547/581/21 констатував, що положення частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України дає право суду, лише за клопотанням іншої сторони, лише зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладено на сторону, яка заявила таке клопотання, а не на суд.

За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Наведені вище висновки є релевантними на сьогодні і викладені також у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 361/10208/23.

З урахуванням наведеного Позивач на підтвердження понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 000,00 грн. надав суду копію відповідного договору про надання правничої допомоги від 12.02.2025, укладеного між Позивачем та Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» в особі керуючого бюро Гурського Г.Ю. (а.с. 64-65), додаток до договору з детальним описом вартості усіх наданих послуг адвоката, виходячи з погодинної ціни у 2 000,00 грн., що є нижчим, як зазначено представником Позивача у додаткових поясненнях (а.с. 104-110), від середньої вартості гонорару адвокатів у київському регіоні (4 000,00 грн.) та зменшено від такої середньої вартості саме з огляду на складність справи та уникнення додаткового фінансового навантаження на Відповідача. З детального опису вартості наданих послуг вбачається, що вони включають такі послуги як оформлення документів для надання правової допомоги, збір необхідних доказів, складання позовної заяви, формування додатків, відправка позову до суду (при цьому позовну заяву було подано через систему «Електронний суд», що вимагало значною технічної роботи), загалом на підготовку справи витрачено часу, як зазначено в описі, 5 годин, що суд вважає обґрунтованим (а.с. 66-67). Також надано передбачені законом докази на підтвердження права Гурського Г.Ю. здійснювати адвокатську діяльність (а.с. 68).

Тому надані стороною Позивача розрахунки цілком доводять заявлений до стягнення розмір судових витрат на професійну правничу допомогу.

Натомість Відповідач, заявляючи про зменшення зазначених витрат до 1 000,00 грн., своїх розрахунків не наводить, стверджуючи, що «справа не є складною, а необхідні процесуальні документи є шаблонними», що, на переконання суду, не відповідає дійсності з огляду на зміст позовної заяви, який носить індивідуальний характер, містить посилання на конкретні пункти відповідного Кредитного договору, наводяться арифметичні розрахунки на обґрунтування заявленого розміру заборгованості тощо.

Відтак, Відповідачем не обґрунтовано, що саме, які послуги, їх вартість не відповідають яким саме критеріям співмірності, наведеним у частині четвертій статті 137 ЦПК України, що є умовою зменшення зазначених витрат (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що вимога Позивача про стягнення заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 000 грн. є співмірною, зокрема, зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з витраченим часом, обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак підлягає задоволенню. Тому з Відповідача на користь Позивача слід стягнути судові витрати, понесені останнім, у розмірі 12 422,40 грн., що включають витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).

Відповідно до статей 15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1054, 1077 Цивільного кодексу України, статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей 8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» (; адреса місцезнаходження: вул. Антонова, 8 А, с. Чайки, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08135) заборгованість за Договором про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, від 13.02.2022 № -614399 у загальному розмірі 18 323 (вісімнадцять тисяч триста двадцять три) грн. 25 (двадцять п`ять) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» (; адреса місцезнаходження: вул. Антонова, 8 А, с. Чайки, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08135) судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн., загалом у розмірі 12 422 (дванадцять тисяч чотириста двадцять дві) грн. 40 (сорок) коп.

Копії повного рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи зазначений строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копія скороченого рішення суду (вступної та резолютивної частин) може бути видана присутнім у судовому засіданні учасникам справи за їх заявою негайно після проголошення рішення.

Повне рішення суду складено 12.08.2025.

Суддя Л. А. Макаренко