Справа № 643/3533/23
Провадження № 2/643/3727/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Семенової Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Кашуби Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

у с т а н о в и в :

Стислий зміст позовних вимог та доводів позивача

Позивач КП «Харківські теплові мережі» в особі представника Нартової М.М., яка діє на підставі довіреності, звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з опалення та гарячу воду у розмірі 77 456 гривень 97 копійок, яка утворилася за період з 01.09.2011 по 31.01.2022, також просить стягнути з відповідачів судові втрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2684 гривень 00 копійок.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилається, що відповідачі перебувають на реєстраційному обліку в житловому будинку з єдиною централізованою системою опалення, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг, що надаються позивачем, у відповідачів за період з 01 вересня 2011 року по 31 січня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 77 456 гривень 97 копійок.

Рух справи

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2023 року, ухваленим у цивільній справі №643/3533/23, позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з опалення та гарячої води за період з 01 вересня 2011 року по 31 січня 2022 в розмірі 77 456 гривень 97 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2684 гривні 00 копійок в рівних частках по 1 342 гривні 00 копійок з кожного.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 22 квітня 2025 року залишив без руху заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, повідомив заявника про необхідність у строк не більше п`яти днів з дня отримання ухвали суду виправити зазначені недоліки заяви.

Законом України «Про внесення змін до закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» №4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав законної сили 25 квітня 2025 року, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова.

Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 30 квітня 2025 року задовольнив клопотання ОСОБА_2 , подане в особі представника адвоката Лаєвської М.Л. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, поновив ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 12 липня 2023 року, прийняв до розгляду заяву ОСОБА_2 , подану в особі представника адвоката Лаєвської М.Л. про перегляд заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 12 липня 2023 року, призначив у справі судове засідання для розгляду заяви про перегляд заочного рішення на 06 травня 2025 року на 16 годину 00 хвилин в приміщенні Салтівського районного суду міста Харкова.

Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 06 травня 2025 року задовольнив заяву ОСОБА_2 , подану в особі представника адвоката Лаєвської М.Л. про перегляд заочного рішення, ухваленого по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Скасував заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 12 липня 2023 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Ухвалив розгляд вказаної цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Аргументи учасників справи

04 червня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Лаєвської М.Л. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила застосувати позовну давність та розглядати питання щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги в межах встановленої законом позовної давності з урахуванням п. 12 Прикінцевих положень ЦК України та відмовити у задоволенні позовних вимог за період з 01 листопада 2011 року по 01 квітня 2017 року. Крім того, просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за комунальні послуги за період часу з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року у зв`язку з неспоживанням ОСОБА_2 вказаних послуг за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування обраної позиції посилалася, що строк позовної давності щодо вимог позивача за період з 01 вересня 2011 року по 01 квітня 2017 року сплинув, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Зазначила, що відповідач ОСОБА_2 з 2006 року не є споживаєм будь-яких комунальних послуг за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки майже двадцять років фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Посилалася, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 12 вересня 1998 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1092. В 2004 році ОСОБА_2 зареєструвала своє місце проживання разом з чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час шлюб не розірваний, в провадженні Салтівського районного суду м. Харкова перебуває справа №643/5335/25 за позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Відносини між подружжям погіршилися в 2006 році, відповідач ОСОБА_1 влаштовував сварки та скандали, погрожував фізичною розправою, вигнав дружину з квартири, перешкоджав проживанню за місцем реєстрації. З приводу поведінки чоловіка ОСОБА_2 неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Московським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області за зверненням ОСОБА_2 двічі виносились постанови про відмову у порушенні кримінальної справи. Зазначила, що як убачається з постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 28.10.2008, ОСОБА_2 звернулася із заявою про те, що її чоловік ОСОБА_1 погрожував їй фізичною розправою, перешкоджає проживати за місцем реєстрації. Під час перевірки обставин, викладених у зверненні було встановлено, що з 2006 року відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_3 , в 2007 році ОСОБА_1 , не зважаючи на заперечення дружини, вселив квартирантів у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Під час опитування працівниками міліції ОСОБА_1 підтвердив ці обставини, у тому числі й непроживання дружини за місцем реєстрації з 2006 року. Таким чином, ОСОБА_2 з 2006 року по теперішній час не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , але не знімалася з реєстрації, оскільки відсутня можливість зареєструвати своє місце проживання за іншою адресою, а залишатися безхатьком ОСОБА_2 не бажала та побоювалась відповідальності. На думку відповідача ОСОБА_2 , належним відповідачем за позовними вимогами про стягнення заборгованості за вказаний період є основний квартиронаймач ОСОБА_1 , що відповідає положенням ст. 156 ЖК України.

02 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача КП «Харківські теплові мережі» Давидова В.О., який діє на підставі довіреності, надійшли додаткові пояснення, в яких представник позивача посилається, що згідно з п. 28 «Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182, споживач надає виконавцю інформацію про кількість осіб, які фактично користуються послугою у приміщенні (квартирі) споживача, та інші вихідні дані, необхідні для застосування обраного способу розподілу обсягів послуги відповідно до Методики розподілу. Споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору. Посилався, що враховуючи вищенаведене, саме на споживача покладається обов`язок повідомляти про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, яка наявна в матеріалах справи, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що жодних документів для заперечення даного факту відповідачем надано не було, більш того, у відзиві на позовну заяву даний факт додатково підтверджено представником відповідача - адвокатом Лаєвською М.Л. Частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово комунальних послуг. Тобто, посилався, що за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, зобов`язані нести витрати по оплаті наданих житлово-комунальних послуг. Щодо застосування строку позовної давності представник позивача зазначив, що сама по собі заява про застосування строку позовної давності свідчить про визнання відповідачами порушеного права позивача. Посилався, що враховуючи, що строк позовної давності за період з 01 квітня 2017 року закінчувався 01 квітня 2020 року, а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, вбачається, що строк позовної давності не був пропущений. Враховуючи вищенаведене, для повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, керуючись ч. 5 ст. 174 ЦПК України, просив суд долучити до матеріалів справи та взяти до уваги додаткові пояснення по справі, до яких додається оновлена відомість про нарахування та оплату за послуги теплопостачання.

Участь у справі сторін та інших учасників справи

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету позивача в підсистемі «Електронний суд», у додаткових поясненнях від 02.07.2025 представник позивачазазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити за відсутності представника КП «Харківські теплові мережі».

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином.

05 червня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Лаєвської М.Л. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява, в якій остання просила про розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 та її представника.

За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судові повістки про виклик відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідачів, повернулися до суду, як неотримані відповідачами із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до довідки про доставку електронного документа, документ в електронному вигляді «судова повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій» від 10.07.2025 по справі №643/3533/23 (суддя Семенова Я.Ю.), а також (за наявності) прикріплені до нього файли було надіслано одержувачу ОСОБА_3 в її електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 10.07.2025 о 22:06:34.

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, беручи до уваги, що учасники справи належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, від представника позивача та представника відповідача ОСОБА_2 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності всіх учасників справи.

Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає позивач.

За вказаною адресою Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, складеною за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість відповідачів за період з 01.09.2011 по 31.01.2022 становить 77 456,97 гривень.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Як убачається з матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачі, в свою чергу, споживають зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань.

За правилами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Ураховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року, прийнятій у справі №6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року, прийнятій у справі №176/456/17 (провадження № 61-63св18).

Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги визначені вимогами ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг.

Згідно з пунктом 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються, і не оплачувати їх.

За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Це узгоджується з положеннями ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян.

Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги.

Правилами ч. 1 ст. 2 ЦПК України унормовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2статті 77 ЦПК України.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України унормовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як убачається зі змісту положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 та за період з 01.09.2011 по 31.01.2022 відповідачі мають заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 77 456,97 гривень.

Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувалися наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено.

З огляду на зазначене, суд, за результатами розгляду справи, вважає доведеним позивачем факт невиконання відповідачами обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання в період з 01.09.2011 по 31.01.2022 у сумі 77 456,97 гривень.

Відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про застосування строків позовної давності до заявлених вимог, в якій вона посилається, що визнає заборгованість за послуги з теплопостачання, які надає позивач, що утворилася за період з 01.04.2017 по 31.01.2022.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст. 257 ЦК України.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України.

За правилами ч. 5 ст. 216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року, прийнятій у справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п. 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, прийнятій по справі №911/3681/17).

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», та від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Як зазначалося судом вище, суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води у розмірі 77 456,97 гривень, яка виникла в період з 01.09.2011 по 31.01.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020.

У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2.

Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та підігріву холодної води, надані з квітня 2017 року по 31 січня 2022 року, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (02.05.2023) не спливла та продовжується на строк дії карантину.

Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води за період з 01.09.2011 по 31.03.2017, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині.

Вивчаючи доводи представника позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 з 2006 року не є споживачем будь-яких комунальних послуг за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , позаяк майже двадцять років фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , суд зважає на таке.

Так, як убачається з доданих представником відповідача ОСОБА_2 до відзиву копій постанов про відмову у порушенні кримінальних проваджень, вони датовані 27.06.2006 та 28.10.2008, тобто у наданих суду документах зафіксовані обставини, які мали місце у 2006 році та у 2008 році відповідно.

Водночас, позивачем КП «ХТМ» у даній справі пред`явлено позовні вимоги за період з 01.09.2011 по 31.01.2022, у свою чергу, суд, ураховуючи заяву відповідача ОСОБА_2 про застосування позовної давності до позовних вимог КП «ХТМ», дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог за період з 01.04.2017 по 31.01.2022, про що судом зазначено у даному рішенні вище.

Відтак, надані суду копії постанов про відмову у порушенні кримінальних проваджень від 27.06.2006 та від 28.10.2008 суд відхиляє, як неналежні докази, позаяк вони не містять відомостей щодо предмету доказування.

Отже, доказів того, що відповідач ОСОБА_2 з 2006 року по 31 січня 2022 року не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , де вона перебуває на реєстраційному обліку, належними та допустимими доказами не доведено.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у жилому приміщенні за адресою - АДРЕСА_1 , має право на користування даним жилим приміщенням, є учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг, доказів її тимчасової відсутності за місцем реєстрації у вказаній квартирі суду не надані, а тому вона на звільнена в установленому законом порядку від обов`язку оплачувати житло-комунальні послуги.

Крім того, доказів того, що відповідач зверталасядо позивача щодо відсутності такої послуги матеріали справи не містять, факт отримання вказаних послуг не спростовано, за спожиті послуги нарахована плата, однак відповідачами оплата за такі послуги не здійснювалася.

Між тим, суд зважає на те, що відповідачем ОСОБА_2 суду не надано доказів на підтвердження обставин того, що вона зверталася до КП «ХТМ» із заявою, в якій повідомляла про її непроживання за адресою - АДРЕСА_1 , та її проживання за іншою адресою, за якою вона несе витрати зі сплати комунальних послуг, які надаються КП «ХТМ».

Доказів того, що ОСОБА_2 не проживає за адресою зареєстрованого місця проживання, натомість проживає за іншою адресою, за якою вона сплачує житлово-комунальні послуги, суду не надано, а відтак, відповідачем не доведено обставин, на які вона посилається в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

З огляду на наведене вище, посилання представника відповідача Струльової Г.М. у відзиві на те, що належним відповідачем у даній справі є лише ОСОБА_1 , є безпідставними та такими, що не знаходять свого підтвердження жодними доказами, а відтак, підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості, у тому числі, з відповідача ОСОБА_2 , суд не вбачає.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону №1875-IV від 24.06.2004, споживач мав право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017, споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Як убачається з Додаткових пояснень представника КП «Харківські теплові мережі», ним обраховано заборгованість за надані КП «Харківські теплові мережі» послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 в сумі 53 391,83 гривень.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог КП «Харківські теплові мережі».

Розподіл судових витрат

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» суд задовольнив частково на 68,93%, вважає за можливе відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1850,08 (2684 : 100 х 68,93% = 1850,08) гривень, стягнувши їх з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частках по 925 гривень 04 копійок з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 258, 259, 264-265, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 у сумі 53 391 (п`ятдесят три тисячі триста дев`яносто один) гривень 83 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у сумі 1 850 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят) гривень 08 копійок, в рівних частках по 925 гривень 04 копійки з кожного.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: https://court.gov.ua/fair/.

Учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», р/р НОМЕР_2 в Філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823, , місцезнаходження: 61037, м. Харків вул. Мефодіївська, 11;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено і підписано 07 серпня 2025 року.

Суддя : Я.Ю. Семенова