Справа № 490/6352/24
н/п 2-о/490/69/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Шведюк Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області Центральний відділ міста Миколаєва, про встановлення факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області Центральний відділ міста Миколаєва, в якій заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме - факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

Від представника Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області Центрального відділу м. Миколаєва до суду надійшло письмові пояснення, у яких повідомлено, що ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 виданий Заводським РВВС м. Миколаєва 19.06.1980 року. Зазначений бланк паспорта було знищено 10.12.1997 року як знайдений і не отриманий власником. У зв`язку з відсутністю у заявника паспорта громадянина колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджувало б факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 рік або станом на 13.11.1991 року, та слугувало б підставою для встановлення його належності до громадянства України ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність пройти процедуру встановлення належності до громадянства України. Підтвердити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року відповідне рішення суду. проте на думку УДМС у Миколаївській області, при зверненні до суду з цією заявою ОСОБА_1 не було надано належних доказів в достатній кількості на підтвердження викладених у заяві обставин. Представник Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області Центральний відділ міста Миколаєва просив суд вирішити справу на розсуд суду.

У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. ОСОБА_1 подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи за його відсутності, заяву задовольнити та встановити факт його постійного проживання на території України станом на 13.11. 1991 року.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як передбачено пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно частини другої статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як слідує із змісту заяви встановлення факту проживання станом на 13.11.1991 року на території України заявнику необхідно для отримання паспорта.

23.04.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального відділу міста Миколаєва УДМС України в Миколаївській області із заявою щодо отримання паспорту. Проте, проведеною за його заявою перевіркою не встановлено його належність до громадянства України, про що Центральний відділ міста Миколаєва УДМС України в Миколаївській області повідомив заявника у листі.

В силу Закону України «Про громадянство України», Указу Президента України від 27 березня 2001 року «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», рішенням суду може підтверджуватись факт проживання особи на території України на певний час.

Так, згідно із пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (24 серпня 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Згідно з пунктом 1статті 3 Закону України «Про громадянство», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України. Особи, є громадянами України з 24 серпня 1991 року; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянств України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 2 березня 2001 року № 215, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянин колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Відповідно до пункту 8 Порядку встановлення належності до громадянства України, відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка органу внутрішніх справ про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР; в) рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 вказаного порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, як стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справа про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведені вище норми законодавства свідчать про те, що за відсутності у заявника передбаченого законодавством документального підтвердження факту його постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» - паспорту громадянина колишнього СРСР з відмітками про постійну прописку на території України, для отримання заявником паспорта громадянина України їй попередньо необхідно встановити наявність підстав для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням шляхом встановлення вищевказаного факту у судовому порядку.

Заслухавши заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

Звертаючись до суду із цією заявою заявник вказує на те, що він станом на 13.11.1991 року постійно проживав на території України.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Костянтинівка Жовтневого р-ну Миколаївської обл., Україна.

З акту про проживання від 02.07.2024 року голови правління ОСББ «проспект Центральний-140» слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 10.01.1991 року по 02.07.2024 року.

У витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу від 23.04.2024 року зазначено, що 1102.1986 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 11.02.1986 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області. Крім цього у витягу зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, проживає: АДРЕСА_2 та має паспорт НОМЕР_2 , виданий Заводським РВВС 19.06.1980 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 (сусід заявника) та ОСОБА_4 (сусідка заявника) пояснили суду, що заявник проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з початку 1990 року по теперішній час, бачать його кожного дня.

Свідок ОСОБА_5 (колишня дружина заявника) пояснила суду, що перебувала з заявником у шлюбі від якого народилося 2 дітей, проживала з ним за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 працював на заводі «Зоря» з вересня 1987 року. Також повідомила суду, що заявник досить довго зловживав спиртними напоями в результаті чого загубив свій паспорт (залишив його у свого знайомого, який його не повернув).

У повідомленні наданого суду АТ «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював на підприємстві в період з 13.03.1986 по 25.11.1988 роки.

З листа Державної міграційної служби України Управління державної міграційної служби в Миколаївській області Центрального відділу м. Миколаєва від 14 травня 2025 року слідує, що особу гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено згідно із його заявою про видачу паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 оформленого 19 червня 1980 року Заводським РВВС м. Миколаєва.

Оцінивши наведене, суд дійшов висновку, що факт проживання заявника ОСОБА_1 на території України станом на 13.11.1991 року підтверджується наявними у справі висьмовими доказми та показаннями свідків.

За такого заяву слід задовольнити, встановивши факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Жовтневого р-ну Миколаївської обл., Україна, на території України станом на 13.11.1991 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 294 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок заявника.

Керуючись статтями 293, 315, 316, 317, 319 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Костянтинівка, Жовтневого р-ну Миколаївської обл., Україна, станом на 13 листопада 1991 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання через суд першої інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Шолох