У Х В А Л А

11 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 712/12014/24

провадження № 61-7927ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Слободянюк Андрія Ігоровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Черкасигаз» про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати наказ про звільнення протиправним;

- поновити її на роботі;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 червня 2023 року до 13 червня 2024 року в розмірі 91 474,03 грн.

Посилалася на те, що вона 20 грудня 1977 року на підставі наказу від 21 грудня 1977 року № 238к була прийнята на посаду слюсаря 2-го розряду в службу будинкової мережі та обладнання у виробниче об`єднання газового господарства «Черкасигаз», що підтверджується відомостями із особової картки № НОМЕР_1 та трудової книжки.

На підставі наказу від 06 січня 1987 року № 31/ОД ОСОБА_1 присвоєно 3 розряд слюсаря по експлуатації та ремонту газового обладнання, а згідно з наказом від 16 січня 1995 року № 44к - 4 розряд слюсаря по ремонту та експлуатації газового обладнання.

На посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування на підприємстві ОСОБА_1 відпрацювала 45 років 6 місяців.

За час трудової діяльності ОСОБА_1 підприємство неодноразово змінювало своє найменування, наразі має назву Акціонерне товариство «Оператор газорозподільчої системи «Черкасигаз» (далі - АТ «Оператор газорозподільчої системи «Черкасигаз»).

Наказом про звільнення від 12 червня 2023 року № 333п ОСОБА_1 звільнено із займаної посади із 12 червня 2023 року у зв`язку із скороченням штату працівників, на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Так відповідно до наказу «Про зміни в штатному розписі працівників Товариства» від 05 квітня 2023 року № 108 вирішено вивести з 13 червня 2023 року із штатного розпису працівників товариства по службі з обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання Черкаського управління експлуатації Черкаського відділення три одиниці слюсаря експлуатації та ремонту газового устаткування 4-го розряду, а відділу кадрів зобов`язано попередити персонально працівників, які займають посади (професії), вказані у пункті 1 цього наказу, про розірвання трудового договору у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до повідомлення від 06 квітня 2023 року «Про заплановане вивільнення слюсаря з ЕРГУ 4 розряду служби з обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання Черкаського управління експлуатації Черкаського відділення ОСОБА_1 повідомлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, необхідністю оптимізації працівників товариства попереджено про звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яке заплановано на 12 червня 2023 року, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку згідно із статтею 44 КЗпП України, а також зазначено, що звільненні відбудеться, виходячи із неможливістю переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю вакантних посад, які могли б бути запропоновано для подальшого працевлаштування.

Позивачка вважає, що звільнення її із займаної посади відбулося із порушенням трудового законодавства (не було запропоновано усі наявні вакантні посади для працевлаштування).

Окрім цього вказує, що нею пропущено строк на подання цього позову до суду з поважних причин, оскільки під час звернення за отриманням правничої допомоги вона не мала в наявності документів щодо звільнення.

Зазначає, що 11 січня 2024 року між нею та адвокатом Слободянюком А. І. укладено договір про надання правничої допомоги, після чого представник невідкладно звернувся до відповідача із заявами про витребування документів, необхідних для звернення до суду. За результатами розгляду адвокатського запиту відповідачем не було надано відповіді по суті адвокатського запиту, у зв`язку з чим було подано позовну заяву до суду та рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2024 року зобов`язано АТ «Оператор газорозподільчої системи «Черкасигаз» надати інформацію та документи, що витребовувалися згідно з адвокатським запитом від 11 січня 2024 року № 197. На виконання вказаного рішення 03 вересня 2024 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист. 10 вересня 2024 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 щодо виконання вказаного виконавчого листа.

07 квітня 2025 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

03 червня 2025 року постановою Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2025 року залишено без змін.

20 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Слободянюк А. І.через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 червня 2025 року, в якій просить їх скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення в справі незначної складності, що виникла з трудових відносин, з ціною позову, що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

справи про розірвання шлюбу;

справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що незалежно від того, чи визнавав справу малозначною суд першої чи апеляційної інстанції, такою її може визнати касаційна інстанція, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюється й на стадію касаційного провадження.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

У справі предметом позову є вимоги про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13 червня 2023 року до 13 червня 2024 року в розмірі 91 474,03 грн, що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (242 240,00 грн).

У касаційній скарзі заявник не зазначив, що розгляд справи в касаційному суді має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Посилання заявника на неврахування судом висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення у малозначній справі такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову в відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарги касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1995 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Водночас застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Заявник подав касаційну скаргу на судові рішення в справі незначної складності, що виникла з трудових відносин, з ціною позову, що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Слободянюк Андрія Ігоровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Черкасигаз» про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров