Справа № 365/198/25
Номер провадження: 2/365/211/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 серпня 2025 року с-ще Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Солдатової Т.М.

за участю секретаря судового засідання Воєводи І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з неповернутої суми за час невиконання судового рішення,

В С Т А Н О В И В :

06 березня 2025 року (згідно з інформацією про відправку) позивач ОСОБА_1 звернувся до Згурівського районного суду Київської області із позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь грошову суму у розмірі 24383,71 грн та судові витрати (сплачений судовий збір) 1211,20 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Згурівського районного суду Київської області від 05 червня 2015 року по справі № 365/133/15-ц (провадження № 2/365/94/15) присуджено стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача борг за договором позики, донарахування інфляційних та 3 % річних з простроченої суми, що були розраховані станом на 31 січня 2015 року включно 96026,59 грн. Рішення суду набрало законної сили. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який був направлений на виконання та відкрито виконавче провадження № 48414004. Виконавчий лист перебуває на виконанні у Баришівському ВДВС у Броварському району Київської області ЦМУМЮ (м. Київ). Станом на день подання цієї позовної заяви - 06.03.2025 рішення суду не виконано навіть частково.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року по справі № 365/74/16-ц (провадження № 2/365/89/16) за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення та донарахування інфляційних та 3% річних від простроченої суми, що були розраховані станом на 31 грудня 2015 року, з відповідача стягнуто 28812, 70 грн. Рішення суду набрало законної сили. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який був направлений на виконання та відкрито виконавче провадження № 52566964. Станом на 06.03.2025 рішення суду не виконано навіть частково.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 18 червня 2018 року по справі № 365/48/18 за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення та донарахування інфляційних та 3% річних від простроченої суми, що були розраховані станом на 31 грудня 2017 року, з відповідача стягнуто 23533,24 грн. Рішення суду набрало законної сили. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який був направлений на виконання та відкрито виконавче провадження № 57087727. Станом на 06.03.2025 року рішення суду не виконано навіть частково.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 15.04.2020 року по справі № 365/37/20 (провадження № 2/365/79/20) за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення та донарахування інфляційних та 3% річних від простроченої суми, що були розраховані станом на 31 грудня 2019 року, з відповідача стягнуто 14114,08 грн. Рішення суду набрало законної сили. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який був направлений на виконання та відкрито виконавче провадження № 72492881. Станом на 06.03.2025 року рішення суду не виконано навіть частково.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 15.04.2020 року по справі № 365/42/20 (провадження № 2/365/ 82/20) за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення та донарахування процентів згідно ст. 1048 ЦК України, з неповернутої суми грошових коштів за час невиконання судового рішення, що були розраховані станом на 04 лютого 2020 року (включно), з відповідача стягнуто 32394,72 грн. Рішення суду набрало законної сили. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який був направлений на виконання та відкрито виконавче провадження № 72492221. Станом на 06.03.2025 року рішення суду не виконано навіть частково.

В рахунок погашення заборгованості з доходів боржника ОСОБА_2 було утримано суми 177,71 грн та 136,30 грн, які направлялись стягувачу ОСОБА_1 грошовими переказами, проте отримані не були (не виплачені) через відсутність отримувача та повернуті відправнику. Повторно грошові перекази стягувачу не направлялись.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 18.04.2022 року по справі № 365/63/22 (провадження № 2/365/118/22) за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення та донарахування інфляційних та 3% річних від простроченої суми, що були розраховані станом на 31 грудня 2021 року, з відповідача стягнуто 15554,67 грн. Рішення суду набрало законної сили. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який не направлявся для примусового виконання, строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився, проте про існування боргу відповідач обізнана. Станом на 06.03.2025 року рішення суду не виконано навіть частково.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 15.06.2022 року по справі № 365/65/22 (провадження № 2/365/120/22) за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення та донарахування процентів згідно ст. 1048 ЦК України, з неповернутої суми грошових коштів за час невиконання судового рішення, що були розраховані станом на 31 грудня 2021 року (включно), з відповідача стягнуто 10109,91 грн. Рішення суду набрало законної сили. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який не направлявся для примусового виконання, строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився, проте про існування боргу відповідачка обізнана. Станом на 06.03.2025 року рішення суду не виконано навіть частково.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 27.02.2023 року по справі № 365/49/23 (провадження № 2/365/76/23) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення та донарахування процентів згідно ст. 1048 ЦК України, з неповернутої суми грошових коштів за час невиконання судового рішення, що були розраховані станом на 31 грудня 2022 року (включно), з відповідачки стягнуто 13167,93 грн. Рішення суду набрало законної сили. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який не направлявся для примусового виконання, строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився, проте про існування боргу відповідачка обізнана. Станом на 06.03.2025 року рішення суду не виконано навіть частково.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 06.03.2023 року по справі № 365/50/23 (провадження № 2/365/77/23) за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення та донарахування інфляційних та 3% річних від простроченої суми, що були розраховані станом на 31 грудня 2022 року, з відповідача стягнуто 20578,20 грн. Рішення суду набрало законної сили. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який не направлявся для примусового виконання, строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився, проте про існування боргу відповідачка обізнана. Станом на 06.03.2025 року рішення суду не виконано навіть частково.

На день звернення позивача до суду заборгованість відповідачем навіть частково не погашена. Станом на 06 березня 2025 року розмір заборгованості відповідачки становить 254292,04 грн, включаючи зокрема основний борг у сумі 67700,00 грн. Заборгованість позивачу на даний час не повернута і відповідачка продовжує ухилятись від виконання рішень суду. Первинні позовні вимоги щодо суми основного боргу 67700,00 грн відповідач визнавала повністю, як чітко зазначено у Рішенні Згурівського районного суду Київської області від 05.06.2015 по справі № 365/133/15-ц, провадження № 2/365/94/15.

14 квітня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подала заяву про визнання позову у повному обсязі.

Ухвалою від 02.05.2025 суд відмовив у прийнятті визнання позову відповідачем та продовжив судовий розгляд.

Ухвалою від 09.07.2025 суд відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України залишив позовну заяву без руху та встановив позивачу строк для усунення недоліків.

13.07.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача подав заяву про усунення недоліків до якої долучив копії судових рішень, на які посилався у позовній заяві. У той же час, у заяві представник позивач звертає увагу суду, зокрема, на те, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги не вказаними судовими рішеннями, а саме нормами Цивільного кодексу України, що регулюють його право здійснити донарахування на суму боргу та стягнути з відповідачки відповідну суму коштів.

Ухвалою від 14.07.2025 суд продовжив розгляд цивільної справи.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

07.08.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача подав заяву, в якій просив розглядати справу без участі позивача та його представника, та враховуючи строки розгляду справи, ухвалити рішення у справі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

14.04.2025 відповідач ОСОБА_2 подала заяву про визнання позову в якій також просила проводити розгляд справи у її відсутність. У судові засідання, призначені на 02.05.2025, 09.07.2025 та 12.08.2025 відповідач не з`явилася. Відзиву та будь-яких інших заяв щодо розгляду справи від неї не надходило.

Суд визнав можливим розглядати справу без участі учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Згурівського районного суду Київської області від 05.06.2015 у справі № 365/133/15-ц, номер провадження 2/365/94/15, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено повністю та вирішено стягнути із ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 , останнє місце реєстрації АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_3 , борг за договором позики від 25 грудня 2012 року в розмірі 91111 (дев`яносто одна тисяча сто одинадцять) грн 59 коп., з яких, основний борг - 67700 (шістдесят сім тисяч сімсот) грн 00 коп., три проценти річних - 3589 (три тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 03 коп., інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 19822 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять дві) грн 56 коп., крім того, витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 915 (дев`ятсот п`ятнадцять) грн 00 коп.

Під час розгляду справи № 365/133/15-ц, номер провадження 2/365/94/15, судом встановлено, що 25 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали у простій письмовій формі договір позики, який відповідає вимогам ст.ст. 146, 1047 ЦК України, згідно з яким ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 гроші у розмірі 67700 грн із зобов`язанням його повернення до 25 квітня 2013 року, про що була складена письмова розписка. Розписка не повернута відповідачу та знаходиться у позивача, що свідчить про невиконання відповідачем взятих нею на себе зобов`язань. Розмір заборгованості становить 91111,59 грн, з яких, 67700,00 грн основний борг, 3589,03 грн - 3% річних від простроченої суми, 19822,56 грн - сума інфляції. Позивач у зв`язку з пред`явленням позову поніс судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн та судового збору в розмірі 915 грн (а.с. 77-78 копія рішення).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення суду набрало законної сили 16 червня 2015 року та 16 червня 2015 року судом видано виконавчий лист № 365/133/15-ц (а.с. 25, 79-80 копія виконавчого листа). У позовній заяві позивач стверджує, що виконавчий лист звернено до виконання та відкрито виконавче провадження № 48414004, яке наразі перебуває на виконанні у Баришівському ВДВС у Броварському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ).

У подальшому, позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до Згурівського районного суду Київської області із позовами про стягнення та донарахування процентів згідно ст. 1048 ЦК України, з неповернутої суми грошових коштів за час невиконання судового рішення.

Так, Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 15.04.2020 року по справі № 365/42/20 (провадження № 2/365/82/20) присуджено стягнути з відповідачки на користь позивача проценти згідно ст. 1048 ЦК України з неповернутої грошової суми за час невиконання судового рішення та сплачений судовий збір у загальному розмірі 32394,74 грн. Рішення суду набрало законної сили 07.08.2020 та 12.08.2020 видано виконавчий лист №365/42/20 (а.с. 94-97 копія рішення суду, а.с. 29 копія виконавчого листа).

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 15.06.2022 року по справі № 365/65/22 (провадження № 2/365/120/22) присуджено стягнути з відповідачки на користь позивача проценти згідно ст. 1048 ЦК України з неповернутої грошової суми за час невиконання судового рішення та сплачений судовий збір у загальному розмірі 10109,91 грн. Рішення суду набрало законної сили 16.07.2022 та 18.07.2022 видано виконавчий лист №365/65/22 (а.с. 104-109 копія рішення суду, а.с. 33 копія виконавчого листа).

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 27.02.2023 року по справі № 365/49/23 (провадження № 2/365/76/23) присуджено стягнути з відповідачки на користь позивача проценти згідно ст. 1048 ЦК України з неповернутої грошової суми за час невиконання судового рішення та сплачений судовий збір у загальному розмірі 13167,93 грн. Рішення суду набрало законної сили 30.03.2023 та 31.03.2023 видано виконавчий лист №365/49/23 (а.с. 110-115 копія рішення суду, а.с. 116-117 копія ухвали від 28.02.2023 про виправлення описки в рішенні від 27.02.2023, а.с. 34 копія виконавчого листа).

Крім того, позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до Згурівського районного суду Київської області із позовами про стягнення та донарахування інфляційних та 3% річних з простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, відповідно до рішення Згурівського районного суду Київської області від 01.04.2016 року по справі № 365/74/16-ц (провадження № 2/365/89/16) присуджено стягнути з відповідачки на користь позивача суму інфляційних та 3% річних від простроченої суми, що були розраховані станом на 31.12.2015 року, а також сплачений судовий збір у загальному розмірі 28812,70 грн. Рішення суду набрало законної сили 20.04.2016 та 20.04.2016 видано виконавчий лист № 365/74/16-ц (а.с. 81-84 копія рішення суду, а.с. 85-86 копія ухвали від 07.07.2026 про виправлення описки в рішенні від 01.04.2016, а.с. 26 копія виконавчого листа).

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 18.06.2018 року по справі № 365/48/18 присуджено стягнути з відповідачки на користь позивача суму інфляційних та 3% річних від простроченої суми, що були розраховані станом на 31.12.2017 року, а також сплачений судовий збір у загальному розмірі 23533,24 грн. Рішення суду набрало законної сили 19.07.2018 та 19.07.2018 видано виконавчий лист № 365/48/18 (а.с. 87-89 копія рішення суду, а.с. 27 копія виконавчого листа).

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 15.04.2020 року по справі № 365/37/20 (провадження № 2/365/79/20) присуджено стягнути з відповідачки на користь позивача суму інфляційних та 3% річних від простроченої суми, що були розраховані станом на 31.12.2019 року, а також сплачений судовий збір у загальному розмірі 14114,08 грн. Рішення суду набрало законної сили 07.08.2020 та 13.08.2020 видано виконавчий лист № 365/37/20 (а.с. 90-93 копія рішення суду, а.с. 28 копія виконавчого листа).

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 18.04.2022 року по справі № 365/63/22 (провадження № 2/365/118/22) присуджено стягнути з відповідачки на користь позивача суму інфляційних та 3% річних від простроченої суми, що були розраховані станом на 31.12.2021 року, а також сплачений судовий збір у загальному розмірі 15554,67 грн. Рішення суду набрало законної сили 19.05.2022 та 20.05.2022 видано виконавчий лист №365/63/22 (а.с. 98-103 копія рішення суду, а.с. 32 копія виконавчого листа).

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 06.03.2023 року по справі № 365/50/23 (провадження № 2/365/77/23) присуджено стягнути з відповідачки на користь позивача суму інфляційних та 3% річних від простроченої суми, що були розраховані станом на 31.12.2022 року, а також сплачений судовий збір у загальному розмірі 20 578,20 грн. Рішення суду набрало законної сили 06.04.2023 та 07.04.2023 видано виконавчий лист №365/50/23 (а.с. 118-125 копія рішення суду, а.с. 35 копія виконавчого листа).

Відповідач ОСОБА_2 не оспорює обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, у тому числі, факт невиконання рішення Згурівського районного суду Київської області від 05.06.2015 у справі № 365/133/15-ц, номер провадження 2/365/94/15, зокрема, факт непогашення суми основного боргу у розмірі 67700,00 грн.

В силу норми ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У своїй заяві від 14.04.2025 відповідач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15-ц щодо застосування норм ст. 206 ЦПК України дійшов висновку, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

Суд ухвалою від 02.05.2025 відмовив у прийнятті визнання позову відповідачем та продовжив судовий розгляд.

Ухвалюючи рішення у цій справі суд керувався наступним.

Згідно з п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положення ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 щодо стягнення процентів згідно ст. 1048 ЦК України з неповернутої грошової суми за час невиконання судового рішення у справах № 365/42/20, № 365/65/22 та № 365/49/23 суд виходив з того, що заборгованість, зокрема основний борг в розмірі 67700,00 грн, позивачу відповідачем не погашена навіть частково, що визнається відповідачем. Оскільки договором позики розмір процентів не визначений, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У той же час, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Як встановлено рішенням Згурівського районного суду Київської області від 05.06.2015 у справі № 365/133/15-ц, номер провадження 2/365/94/15, 25 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали у простій письмовій формі договір позики, який відповідає вимогам ст.ст. 146, 1047 ЦК України, згідно з яким ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 гроші у розмірі 67700 грн із зобов`язанням його повернення до 25 квітня 2013 року, про що була складена письмова розписка.

Тобто, узгоджений сторонами термін дії договору позики до 25 квітня 2013 року.

Укладаючи договір позики, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися позикою», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування позикою») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму позики одразу.

Тобто, проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником суми позики, а за «користування позикою», тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати позикодавцю борг протягом певного часу.

Разом з цим, зі спливом строку, на який укладено договір позики, чи пред`явленням позикодавцем вимоги про дострокове повернення позики позика позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти. Тобто, позичальник у цьому разі не отримує від позикодавця відповідне благо на період після закінчення строку, на який укладено договір позики, чи після пред`явлення позикодавцем вимоги про дострокове повернення позики, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Невиконання зобов`язання з повернення позики не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати позикодавцю борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання позикодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку, на який надано позику, чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення позики вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву позикодавця.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку, на який надано позику. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку, на який надано позику, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Очікування позикодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування позикою» поза межами строку, на який надається така позика (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати позикодавцю борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі договору позики, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення позики, в цій частині між ним та позикодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні та до правовідносин, що виникають після закінчення строку дії договору позики підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 1050 ЦК України у системному взаємозв`язку із нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, сторони можуть узгодити в договорі розмір процентів, які підлягатимуть сплаті боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відмінний від встановленого цією нормою розміру - три проценти річних від простроченої суми. Водночас така домовленість за своєю правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України (як міра відповідальності боржника), а не процентами за користування позикою відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд під час застосування норм ч. 1 ст. 1048 та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28) та від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (пункт 96).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Верховний Суд, зокрема, забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (п. 6 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищезазначене, враховуючи, що сторонами узгоджено, що грошові кошти у розмірі 67700,00 грн, надані ОСОБА_1 у позику ОСОБА_2 підлягали поверненню до 25 квітня 2013 року, а грошові кошти у розмірі 24383,71 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 1048 ЦК України, нараховані поза межами строку, на який надано позику, суд вбачає за необхідне відмовити у позові повністю.

За подання позову майнового характеру позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст. 2, 141, 263, 265, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з неповернутої суми за час невиконання судового рішення відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 .

Головуючий суддя Т.М. Солдатова