Справа № 362/6133/25
Провадження № 2-о/362/178/25
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2025 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про вважання заяви належним чином оформленої, прийняття заяви, розгляд заяви, встановлення факту належності правовстановлюючого документа та покладення судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою, перевіривши яку, приходжу до висновку, що її необхідно залишити без руху з наступних підстав.

Насамперед, слід звернути увагу заявника на вимоги статті 316 ЦПК України, яка визначає підсудність справ про встановлення факту, що має юридичне значення.

Норма частини першої статті 316 ЦПК України, на яку заявник посилається у своїй заяві, передбачає, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Тобто, цивільний процесуальний закон чітко і конкретно визначає підсудність справ про встановлення факту, що має юридичне значення саме за місцем проживання особи, а не за місцем її реєстрації.

Оскільки місце реєстрації та фактичного проживання є двома окремими юридичними категоріями, очевидно, що заявнику необхідно звертатись в суд за місцем свого фактичного проживання.

Суд звертає увагу на те, що за приписами норми статті 316 ЦПК України обставини реєстрації заявника не мають жодного правового значення.

Зокрема, для визначення підсудності справи за статтею 316 ЦПК України необхідно лише встановити фактичне місце проживання фізичної особи заявника.

Читаємо дослівно статтю 316 ЦПК України: «Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.».

Про місце реєстрації жодного слова!

Тобто, цивільний процесуальних закон чітко, конкретно і беззастережно визначає підсудність справ про встановлення юридичних фактів саме за місцем проживання заявника, а не його місця реєстрації!!!

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» термін «місце проживання» визначено як житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Пункт 12 частини першої статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні, визначає термін «реєстрація місця проживання (перебування) особи» як внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Пунктом 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 передбачено, особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою; у разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором.

Пункт 5 вказаного Порядку визначає, що Громадянин України, який проживає на території України, зобов`язаний протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його; батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати/зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Отже, поняття «місце проживання» і «адреса реєстрації» є різними за своєю юридичною суттю та відмінними за правовим значенням, а тому їх не можна ототожнювати.

Як наслідок, слід зробити логічний і послідовний висновок про те, що фізична особа Громадянин України повинен мати зареєстроване місце проживання (зареєструвати конкретну адресу як своє місце проживання) та, воднораз, має право на вільний вибір місця проживання і може фактично проживати без реєстрації не за місцем своєї реєстрації, а за іншою адресою.

ЦПК України також розрізняє між собою поняття «місце проживання» і «адреса місця реєстрації».

Наприклад, норма частини першої статті 27 ЦПК України визначає, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Натомість, норма статті 316 ЦПК України не пов`язує підсудність справ про встановлення факту, що має юридичне значення, із місцем реєстрації, а передбачає подачу заяви до суду за місцем проживання заявника.

Тобто, за статтею 316 ЦПК України, у даному випадку слід керуватись та визначати підсудність саме за місцем проживання, а не за місцем реєстрації фізичної особи.

Як зазначено за змістом заяви, заявник зареєстрована і фактично проживає в селі Іванковичі Феодосіївської сільської територіальної громади Обухівського району Київської області.

У зв`язку із цим, необхідно з`ясувати чому заявник звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України саме в Закарпатській області, а не в Київській області.

При цьому, якщо заявник дійсно і фактично проживає в Закарпатській області, то дану заяву слід подавати до відповідного місцевого суду в Закарпатській області разом із відповідною довідкою органу місцевого самоврядування (наприклад, депутата відповідної місцевої ради за місцем проживання) про фактичне місце проживання за конкретною адресою.

Таким чином, за вимогами статті 316 ЦПК України, у даному випадку слід керуватись та визначати підсудність саме за місцем проживання заявника, а не за місцем його реєстрації.

Отже, адвокату необхідно вирішити питання стосовно територіальної юрисдикції (підсудності) даної цивільної справ!

Крім того, вимоги пунктів першого і третього прохальної частини заяви не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства по своїй суті, оскільки не стосуються жодних фактичних обставин з приводу яких подано заяву.

Викладені у пунктах першому і третьому прохальної частини заяви прохання не є способами захисту цивільних прав які використовуються при формулюванні позовних вимог з метою захисту і/або відновлення прав та інтересів які порушені.

Зокрема, вирішення питання про прийняття і розгляд заяви та розподіл судових витрат, про що заявник просить у пунктах першому і третьому прохальної частини заяви, здійснюється судом в силу положень ЦПК України, тобто належить виключно до повноважень суду та не потребує додаткового їх заявлення в прохальній частині заяви.

Тобто, заявнику слід вирішити питання щодо обґрунтованості, доцільності, необхідності заявлення таких вимог та їх формулювання у прохальній частині заяви.

Як наслідок, вимогами заяви по суті є лише зазначені вимоги у пункті другому прохальної частини заяви про встановлення факту.

У зв`язку із цим, заявнику необхідно усунути зазначені недоліки заяви у спосіб: шляхом подання нової редакції заяви, яка б повністю відповідала вимогам статей 175, 177, 316 і 318 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, враховуючи, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 316 ЦПК України, приходжу до висновку, що її слід залишити без руху, про що повідомити заявника і надати йому строк для усунення недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 177, 258 261, 316, 318 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Залишити без руху заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про вважання заяви належним чином оформленої, прийняття заяви, розгляд заяви, встановлення факту належності правовстановлюючого документа та покладення судових витрат.

Повідомити про вказане заявника і надати йому строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя