АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року

м. Чернівці

справа № 78/3728/24

провадження 22-ц/822/482/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Кулянди М.І.

секретаря Паучек І.І.

з участю представника позивача Марціновської Дарини Мечиславівни

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Марціновська Дарина Мечиславівна, на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2025 року, головуючий у першій інстанції Нагорний В.В.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст заяви

ОСОБА_2 у грудні 2024 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав.

Зазначала, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований виконавчим комітетом Малоключівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області 08 листопада 2013 року актовим записом № 8, розірваний заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2019 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2019 року неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 .

Також заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 1300 гривень щомісячно, починаючи з 10 траня 2019 року до набуття дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку державного виконавця Кіцманського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шивженик Н.Є. від 20 серпня 2024 року №22969 заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_1 сукупний розмір заборгованості боржника ОСОБА_3 станом на 20 серпня 2024 року становить 84973 грн 08 коп.

Посилалася на те, що ОСОБА_3 з 2015 року самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, утримання не надає, участі у вихованні дитини не приймає, не проявляє батьківської любові та піклування, не телефонує дитині, що призвело до відсутності у дитини будь-яких родинних почуттів до батька.

Вказувала, що ОСОБА_3 створив нову сім`ю, має іншу дитину.

ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з червня 2024 року проживає в м. Лодзь Республіки Польща.

За висновком Служби у справах дітей Печеніжинської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 08 жовтня 2024 року №279, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2025 року у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Марціновська Д.М., в апеляційній скарзі просить рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, визнання ОСОБА_3 у судовому засіданні, що бачив дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в останнє у 2014 році.

Встановлені судом першої інстанції обставини перебування ОСОБА_3 у зоні АТО з 2014 року та у Збройних Силах України у зв`язку із мобілізацією з лютого 2024 року не підтверджені належними доказами.

За висновком Служби у справах дітей Печеніжинської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 08 жовтня 2024 року №279, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що постійне перебування ОСОБА_3 у зоні АТО з 2014 року та у зоні бойових дій з лютого 2024 року не завадило останньому черговий раз одружитися і народити дитину.

Тому посилання на такі обставини, що не давали ОСОБА_3 змоги спілкуватися з дитиною, допомагати матеріально і займатися вихованням дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є безпідставними.

ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одночасно виконуючи батьківські обов`язки щодо іншої дитини.

Вказує, що ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає в м. Лодзь Республіки Польща з червня 2024 року.

ОСОБА_3 не чинилися перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 після ухвалення судового рішення не вживались заходи щодо спілкування з матір`ю дитини ОСОБА_2 або з дитиною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплати заборгованості по аліментах.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Марціновська Д.М., не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Марціновська Д.М., підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_3 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про недоведеність винної поведінки ОСОБА_3 , умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивовано висновки суду першої інстанції посиланням ОСОБА_3 на перебування у зоні АТО з 2014 року, чинення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дитиною, що спростовує твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношення до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас суд першої інстанції вказав, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не забезпечує інтересів самої дитини.

При цьому суд першої інстанції не погодився з висновком Служби у справах дітей Печеніжинської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 08 жовтня 2024 року №279, яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований виконавчим комітетом Малоключівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області 08 листопада 2013 року актовим записом № 8, розірваний заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2019 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2019 року неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 .

Також заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 1300 гривень щомісячно, починаючи з 10 травня 2019 року до набуття дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку державного виконавця Кіцманського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шивженик Н.Є. від 20 серпня 2024 року №22969 заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_1 сукупний розмір заборгованості боржника ОСОБА_3 станом на 20 серпня 2024 року становить 84973 грн 08 коп.

За довідкою Малоключівської гімназії Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 19 серпня 2024 року №128, виданою ОСОБА_2 матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 5 класу Малоключівською гімназією Печеніжинської селищної ради, його батько ОСОБА_3 контакту з гімназією не підтримував, успішністю сина не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Дитину до гімназії приводила і забирала мати, на виклики до гімназії приходить теж тільки мати.

Згідно із довідкою Печеніжинської дитячої музичної школи імені Марії Маївської Печеніжинської селищної ради від 26 серпня 2024 року №08, виданої ОСОБА_2 матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня ІІ класу Печеніжинської дитячої музичної шкоди імені Марії Маївської Печеніжинської селищної ради (клас акордеону), його батько ОСОБА_3 контакту з шкодо. не підтримував, академконцерти та батьківські збори не відвідував, успішністю та навчальним процесом сина не цікавився, з учителями не спілкувався. ОСОБА_4 до музичної школи приводила, чекала і забирала мати, на концерти школи та академконцерти класу приходила теж тільки мати ОСОБА_2 .

Як вбачається з довідки Комунального некомерційного підприємства Коломийського районного центру первинної медико-санітарної допомоги Коломийської районної ради амбулаторії загальної практики сімейної медицини смт. Печеніжин від 01 серпня 2024 року, виданої ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 здоров`ям своєї дитини не цікавиться, профілактичні медичні огляди з дитиною не відвідує, на профілактичні щеплення не приходить, дитину приводить виключно мати ОСОБА_2 .

За висновком Служби у справах дітей Печеніжинської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 08 жовтня 2024 року №279, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/1, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Згідно із частиною шостою статті 56 ЦПК України органи державної влади та місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право.

Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 грудня 2023 року в справі № 523/19706/19.

За висновком Служби у справах дітей Печеніжинської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 08 жовтня 2024 року №279, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції обгрунтовано не погодився з висновком Служби у справах дітей Печеніжинської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 08 жовтня 2024 року №279.

Так органом опіки та піклування не враховано відомості стосовно особи батька, його способу життя.

Також висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, свідомого нехтування ОСОБА_4 своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22 (провадження №61-13923св23)).

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 541/939/22 (провадження № 61-1357св24) наголосив, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача, при цьому простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав.

ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом у грудні 2024 року, посилалася на те, що ОСОБА_3 з 2015 року самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , життям та здоров`ям дитини не цікавиться, утримання не надає, участі у вихованні дитини не приймає, не проявляє батьківської любові та піклування, не телефонує дитині.

Заперечуючи проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 у суді першої інстанції зазначав про постійне перебування у зоні АТО з 2014 року та у Збройних Силах України у зв`язку із мобілізацією з лютого 2024 року, чинення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дитиною, тобто відсутність свідомого, умисного нехтування батьківськими обов`язками.

Разом з тим посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_5 з 2015 року самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , життям та здоров`ям дитини не цікавиться, утримання не надає, участі у вихованні дитини не приймає, не проявляє батьківської любові та піклування не є підставою для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу.

Представник позивача Марціновська Д.М. під час апеляційного розгляду визнала обставини перебування ОСОБА_5 у Збройних Силах України у зв`язку із мобілізацією, участь ОСОБА_5 у розгляді справи судом першої інстанції під час лікування внаслідок поранення.

Хоча період, протягом якого ОСОБА_3 не підтримував контакту з дитиною тривав достатньо довго, цей фактор сам по собі не може виключати можливість відновлення зв`язків між дитиною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 і біологічним батьком ОСОБА_3 .

У матеріалах справи немає доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, неможливість змінити поведінку батька у кращу сторону, а інтереси дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення батька батьківських прав.

ОСОБА_3 не є особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, тому розрив сімейних відносин з батьком не відповідатиме найкращим інтересам дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 522/9895/22 зазначено, що «доводи касаційної скарги про ненадання відповідачем, який перебуває за кордоном, матеріальної допомоги на утримання дитини, колегія суддів не приймає, оскільки вказана обставина в силу положень статті 164 СК України не є підставою для позбавлення особи батьківських прав, адже сама по собі не свідчить про ухилення відповідачем від виконання обов`язків із виховання дитини».

За таких обставин ОСОБА_2 не доведено необхідності застосування до ОСОБА_6 такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого ані ОСОБА_2 , ані орган опіки та піклування не аргументували.

Отже, судом першої інстанції правильно враховано, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батьків, так і для дитини.

З урахуванням встановлених обставин справи, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема в частині права на спілкування з батьками та збереження зав`язків з ними обома, заперечення ОСОБА_3 проти позбавлення батьківських прав й бажання брати участь у вихованні дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є крайнім (винятковим) заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена.

Пленум Верховного суду України в пункті 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 вказано, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Ураховуючи наведене, колегія суддів визнає за необхідне попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької обалсті від 20 березня 2025 року підлягає зміні з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Марціновська Дарина Мечиславівна, задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2025 року, змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2025 року абзацем:

«Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків».

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді Н. К. Височанська

М. І. Кулянда