Справа №443/853/25
Провадження №2/443/615/25
РІШЕННЯ

іменем України

13 серпня 2025 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Бібірська міська рада Львівської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за ним, право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , Бібрська об`єднана територіальна громада.

Позовні вимоги мотивує тим, що Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25 серпня 1989 р., виданого на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради № 237 від 17.08.1989 р., даний житловий будинок по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був його батько ОСОБА_3 . Згідно реєстраційної картки на звороті даного свідоцтва, вказаний в свідоцтві житловий будинок зареєстрований в Стрийському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є гр. ОСОБА_3 , і записано в реєстрову книгу № 1 під реєстровим № 38 30 серпня 1989 р. Згідно витягу з погосподарської книги с. Бертишів № 311 від 08.12.2014 р., станом на 1990 рік будинковолодіння АДРЕСА_2 ) рахується на праві спільної власності за бувшими членами колгоспного двору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, до якої належала земельна ділянка площею 1,2869 кадастровий номер- :01:000:0083 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 1/3 частка в спірному будинку по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір ОСОБА_4 і після її смерті відкрилася спадщина. За даним фактом Жидачівською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 536/2014 рік. В межах даної спадкової справи йому, як спадкоємцю за законом першої черги, який прийняв спадщину, було видано три свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 квітня 2015 р. на наступні об`єкти: на земельну ділянку площею 0,4490 кадастровий номер- :01:000:0239 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала на праві приватної власності його матері; на земельну ділянку площею 2,2934 га кадастровий номер- :01:000:0084 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала на праві приватної власності його матері; на земельну ділянку площею 1,2869 га кадастровий номер - :01:000:0083 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала на праві приватної власності його батькові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_4 , яка спадщину після нього прийняла, але не оформила своїх спадкових прав; на земельну ділянку площею 0,4273 га кадастровий номер- :01:000:0238 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала на праві приватної власності його батькові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_4 , яка спадщину після нього прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

До складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , також входило 2/3 частки в житловому будинку з господарськими спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Постановою завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори Матусек В.В. № 47/02-31 від 19.02.2015 р. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері, оскільки житловий будинок по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , частки яких не визначені, а померла ОСОБА_4 не є його останнім членом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 02.06.2025 року позовну заяву залишено без руху.

04.06.2025 представником позивача адвокатом Телішевським І.Д. подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 17.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 09.07.2025, в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 23 липня 2025 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області: матеріали (оригінали або належним чином завірені копії) спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ; інформацію про те, чи заводились спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ,і якщо так, то надати спадкову справу для дослідження в судовому засіданні.

17.07.2025 року завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. надіслано оригінал спадкової справи №536/2014, яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .

17.07.2025 року завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. повідомлено, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкова справа не заводилася.

Ухвалою від 25.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача адвоката Телішевського І.Д. надійшла заява, згідно якої останній просить розглянути справу без участі позивача та його представника. Позовні вимоги просить задовільнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про те, що він визнає даний позов і просить його задовольнити. Також повідомляє, що він не претендує на спадщину після смерті своєї матері, оскільки відмовився від неї, подавши нотаріусу відповідну заяву. Правові наслідки визнання позову йому відомі і зрозумілі. Крім того просить розгляд справи проводити без його участі.

Представник третьої особи Бібірської міськаої ради Львівської області, в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи не подав письмових пояснень, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без їх участі до суду не надходило.

У зв`язку з цим суд визнає неявку представника третьої особи неповажною та вважає, що справу можливо слухати у їхній відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого вдруге на ім`я ОСОБА_5 , 1928 року народження, її батьками вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.32).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , 25.06.1948 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.32).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , її батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.25).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , 16.08.1997 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.25).

Як видно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.26).

Відповідно до актового запису про народження №11 від 02.04.1962 року, складеного на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.22 матеріалів спадкової справи №536

2014).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.33-34), останній зареєстрований за адресою: с.Бертишів, з 22.02.2003 року.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 17.08.1989 року, виданого виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів, житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 (а.с.30-31).

Згідно витягу №311 від 08.12.2014 року із погосподарської книги села Бертишів №4 Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, станом на 1990 року будинковолодіння АДРЕСА_3 рахується на право спільної часткової власності за бувшими членами колгоспного двору: ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 син (а.с.23).

Згідно довідки Кніселівської сільської ради №314 від 08.12.2014, на підставі рішення виконавчого комітету №55 від 20.06.1989 року, АДРЕСА_4 переіменовано і змінено нумерацію житлових будинків. ОСОБА_3 був зареєстрований і проживав за адресою АДРЕСА_1 (а.с.21).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, який розташований АДРЕСА_1 , має наступні характеристики: житловий будинок, загальною площею 75,4 кв.м, житлова 37,2 кв.м., допоміжна 38,2 кв.м. (а.с.16-20).

Відповідно до ст.17 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Дані положення поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону з 15 квітня 1991 року.

Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, зокрема, підпункт а) пункту 6 визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Із врахуванням викладеного, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/3 частині будинку однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрували.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_6 , виданим Кніселівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 05.10.2001 року (а.с.29).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшла належна йому 1/3 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 , 06.11.1998 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Кніселівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №48 згідно якого останній все своє майно, заповів ОСОБА_12 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних долях (а.с.13 матеріалів спадкової справи №5362014).

Згідно довідки Кніселівської сільської ради №314 від 08.12.2014, ОСОБА_3 був зареєстрований і проживав за адресою АДРЕСА_1 (а.с.21).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_3 спадщину фактично прийняла його дружина ОСОБА_4 , однак не оформила своїх спадкових прав, що підтверджується свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.04.2015.

Таким чином, маючи свою 1/3 частину будинку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши 1/3 частину після смерті свого чоловіка, ОСОБА_4 стала фактичним власником 2/3 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , однак право власності на частку в будинку за собою не реєструвала.

При цьому, ОСОБА_1 володів 1/3 частини будинку як члени колишнього колгоспного двору, однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрував.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла матір позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_7 від 11.07.2014 року, виданим виконавчим комітетом Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області (а.с.28).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна їй 2/3 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в с АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Кніселівської сільської ради №312 від 08.12.2014, ОСОБА_4 дійсно була постійно зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_5 . До дня смерті разом із нею проживав ОСОБА_1 син. У виконкомі Кніселівської сільської ради заповіту від ОСОБА_4 не посвідчувалося (а.с.22).

Оскільки, на випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіту не залишала, а тому спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом встановлено, що крім позивача, спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 були також її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_12 .

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у визначений законом термін звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.1 матеріалів спадкової справи №536/2014), внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №536/2014.

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ч.ч. 5,6 ст.1273 ЦК України).

Як вбачається із нотаріально завіреної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_12 , яка міститься в матеріалах спадкової справи №536/2014 (а.с.27, а.с.2 матеріалів спадкової справи №536/2014), останні відмовляються від прийняття спадщини після смерті їхньої матері ОСОБА_4 , на користь сина покійної ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_8 (а.с.24).

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №536/2014 із заявою про прийняття спадщини після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 звертався тільки позивач.

09.04.2025 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , в тому числі із урахуванням 2/3 часток у спадщині від яких відмовилися діти померлої ОСОБА_2 та ОСОБА_12 , а саме: на земельні ділянки площею 0,4490 кадастровий номер - :01:000:0239 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; на земельну ділянку площею 1,2869 га кадастровий номер- :01:000:0083 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; на земельну ділянку площею 0,4273 га кадастровий номер- :01:000:0238 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11-14).

Таким чином, маючи свою 1/3 частину будинку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши 2/3 частину після смерті своєї матері, позивач став фактичним одноосібним власником чстин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , однак право власності на будинок за собою не реєстрував.

З метою оформлення права власності на майно колгоспного двору, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. №47/02-31 від 19.02.2015, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку із тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.15).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у

веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою (ст.126 ЦК УРСР 1963 року).

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на майно, в тому числі і на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Таким чином, судом встановлено, що позивач у справі позбавлений можливості у позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно колгоспного двору, зокрема у зв`язку із тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом.

Оскільки, позивач позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, суд вважає, що позовна вимога підлягає до задоволення, оскільки відсутній інший спосіб оформити (зареєструвати) у встановленому Законом порядку позивачем права власності на майно колгоспного двору.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І. Сливка