Справа № 349/893/25
Провадження № 2-о/349/71/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 серпня 2025 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Гаврилюк О.О.

з участю секретаря судового засідання Гошко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №349/893/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , виконавчий комітет Рогатинської міської ради Івано-Франківської області, як орган опіки і піклування, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

учасник справи адвокат Шидзінський І.В.

встановив:

ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Шидзінський І.В., подала до суду заяву про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . За час спільного проживання в шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 .

На підставі рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2013 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати разом з нею. Вона проходить військову службу. Вихованням дитини за час її служби у військовій частині займалися її батьки. Після смерті батька заявниці, її дочка залишилася проживати з бабою, яка невзмозі самостійно виховувати онуку.

На цей час вона перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Батько дитини ОСОБА_2 також перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 .Встановлення зазначеного факту необхідно їй для звільнення з військової служби.

Ухвалою від 09 липня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку окремого провадження.

Заінтересовані особи, їх представники, які були належним чином повідомленими про місце та час проведення судового засідання, у судове засідання не з`явилися повторно. Про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Представник заявниці адвокат Шидзінський І.В. у судовому засіданні заяву підтримав повністю з підстав, які зазначені в обгрунтування заяви. Оскільки неповнолітня дитина залишилася без батьківського піклування, просив заяву задовольнити.

Заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

За частиною1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини 2 статті 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним.

Частинами 1,2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб, оскільки в такому випадку між цими особами виникає спір про право.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначила, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам встановить, що в цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення такого факту.

Заявниця просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу - матері, яка самостійно виховує дитину, і можливістю у зв`язку з цим звільнитися з військової служби.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України відповідно до статті 65 Конституції України, статті 1 Закону № 2232-XII, статті 17 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України».

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом рф, який триває до цього часу.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 69/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до статті 4 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

У статті 26 Закону № 2232-XII встановлено перелік умов, за яких військовослужбовці мають право на звільнення з військової служби.

Частиною 12 статті 26 Закону № 2232-XII передбачено, що під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини 1 статті 135 СК України.

Диспозиція частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання матір`ю дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.

Законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.

У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.

Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого 03 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнєцовського міського управління юстицї Рівненської області.

На підставі рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2013 року у справі 349/1226/13-ц шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 відновлено прізвище до одруження ОСОБА_5 . Рішення набуло законної сили 12 серпня 2013 року.

ОСОБА_3 після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 . Місцем їх спільного проживання є АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується витягами з реєстру територіальної громади. Спору між батьками щодо місця проживання дитини немає.

Згідно довідки №98 від 26 травня 2025 року, за підписом директора ліцею С.Даниляк, дитина ОСОБА_6 навчається в 9-А класі Рогатинського ліцею Братів Рогатинців Рогатиської міської ради. Вихованям дочки займається мати ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 не цікавиться вихованням дочки, не відвідує батьківські збори, не приходить за місцем навчання дочки.

Обоє батьків дитини є військовослужбовцями, що підтверджується довідками, виданими військовими частинами НОМЕР_2 , НОМЕР_1 .

За ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, з метою недопущення звуження прав неповнолітньої дитини щодо батьківського піклування, суд дійшов висновку про задоволення заяви.

Керуючись ст. 264, 265, 293, 315 ЦПК України,

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт - що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявниця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_4 .

Заінтересовані особи:

- виконавчий комітет Рогатинської міської ради Івано-Франківьскої області, як орган опіки і піклування, місцезнаходження: вул.Галицька. буд.65, м.Рогатин, ;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;

- військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Суддя Гаврилюк О.О.