КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/2478/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 серпня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Гаврилової О.В. у м. Київ 09 травня 2025 року за позовом ОСОБА_1 до адвоката Адвокатського об`єднання «Адвокатська компанія «Екселлентіа» ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до адвоката Адвокатського об`єднання «Адвокатська компанія «Екселлентіа» ОСОБА_2., просила стягнути з відповідача на свою користь 100000 грн. компенсації моральної шкоди.

Позов мотивувала тим, що 24 січня 2023 року уклала з відповідачем договір про надання їй правової допомоги на захист її інтересів, зокрема по кримінальному провадженню в Роздільнянському районному суді Одеської області. За угодою вона як клієнт перерахувала компанії за надані послуги 5000 грн., на виконання угоди нею було передано відповідачеві кошти в загальній сумі 2800 доларів США. Відповідач, всупереч умовам угоди, не виконав роботу по ній в повному обсязі, що обумовлює її право вимагати повернення невідпрацьованого гонорару, жодних дій, спрямованих на досягнення реальних результатів щодо його захисту, відповідачем як адвокатом здійснено не було. Нею було скеровано до відповідача, як адвоката, два попередження про наміри, в яких нею викладено суть вимог до нього за угодою, проте вони залишились без відповіді та жодного реагування. При листуванні з відповідачем він неодноразово погрожував їй порушенням кримінальних справ відносно неї за вимагання та шантаж, оскільки вважає, що жодних коштів їй не повинен.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року у даній справі відкрито провадження.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року справу передано за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року справу повернуто до Деснянського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року та повернути справу до Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що зі змісту ст. 32 ЦПК України випливає чіткий імперативний висновок про те, що справа, передана з одного суду до іншого в порядку підсудності, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана, те ж правило стосується і справи, яка прийнята до провадження з дотриманням правил підсудності та розглядається судом навіть при зміні її підсудності.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якій відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на ч. 2 ст. 27 ЦПК України. Вказував, що звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила реєстрацію робочого місця відповідача адвоката ОСОБА_2. за адресою м. Київ вул. Братиславська 14-б оф. 5 за місцем знаходження робочого місця адвоката. Вказана адреса територіально не відноситься до Дніпровського району м. Києва, будь-які інші відомості щодо зареєстрованого робочого місця відповідача у матеріалах справи відсутні. Таким чином, робоче місце відповідача не зареєстроване на території Дніпровського району м. Києва. Предметом спору у цій справі є стягнення моральної шкоди за невиконання адвокатом як уповноваженого юридичною особою надавати правову допомогу. Таким чином, підсудність справи щодо адвоката визначається за зареєстрованим робочим місцем згідно витягу ЄРАУ. До даного позову застосовуються правила загальної підсудності, тобто за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання або перебування відповідача. Враховуючи викладене, дана справа не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва у порядку ч. 1 ст. 27 ЦПК України. При цьому підстави для визначення підсудності за вибором позивача у відповідності до ч. 9 ст. 28 ЦПК України передбачає розгляд позову за вибором позивача саме в Деснянському районному суді м. Києва, а позивачем не доведено обставин, які б давали підстави для розгляду позовної заяви в Дніпровському районному суді м. Києва.

Посилався на ч. 1 ст. 378 ЦПК України, вказував, що адресою реєстрації робочого місця відповідача є адресою м. Київ вул. Братиславська 14-б оф. 5, тобто справа відноситься до територіальної юрисдикції Деснянського районного суду м. Києва. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на підставі ст. 31 ЦПК України справу необхідно передати на розгляд за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва за зареєстрованим у встановленому законом порядку робочим місцем адвоката ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду зазначена у п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Повертаючи справу до Деснянського районного суду м. Києва ухвалою від 09 травня 2025 року, суд першої інстанції виходив із того, що згідно відповіді № 1332236 від 29 квітня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, зареєстрованим місцем проживання відповідача була наступна адреса: АДРЕСА_1 . Вказана інформація Деснянським районним судом міста Києва при передачі справи Дніпровському районному суду міста Києва перевірена не була. Разом із тим, 09 травня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, у якій просив долучити до матеріалів справи копію витягу з Реєстру територіальної громади від 08 травня 2025 року, згідно якого зареєстрованим місцем проживання відповідача з 06 травня 2025 року є: АДРЕСА_2 . Отже за правилами загальної підсудності, передбаченими ч. 1 ст. 27 ЦПК України, вимоги позивача до відповідача територіально не підсудні Дніпровському районному суду міста Києва, а підстави для застосування альтернативної підсудності за матеріалами позовної заяви не встановлені.

Однак з висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитися, враховуючи таке.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року відкрите провадження у даній справі.

На а. с. 33 знаходиться витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва на запит Деснянського районного суду м. Києва за 27 лютого 2025 року, згідно яких відомості щодо реєстрації відповідача ОСОБА_2 у м. Києві відсутні.

Згідно відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27 лютого 2025 року, Адвокатське об`єднання «Адвокатська компанія «Екселлентіа» знаходиться за адресою м. Київ вул. Марини Раскової, 19 Дніпровського району м. Києва (а. с. 34 - 35).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року справу передано за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва з підстав, передбачених ч. 9 ст. 28, ст. 31 ЦПК України, оскільки зареєстроване місце проживання відповідача невідоме, у відповідності до відомостей з Реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_2. не значиться зареєстрованим у м. Києві, проте відповідно до матеріалів позовної заяви адвокат ОСОБА_2. є керівником АО «Адвокатська компанія «Екселлентіа», місцезнаходження якого за адресою м. Київ вул. М.Раскової, 19, що відноситься до територіальної юрисдикції Дніпровського району м. Києва.

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва на запит Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 48).

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 08 травня 2025 року, з 06 травня 2025 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 50).

Таким чином, станом на час відкриття провадження в справі ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року та станом на час направлення справи для розгляду до іншого суду зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 в межах територіальної юрисдикції даного суду не знаходилось.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

За загальним правилом територіальної підсудності, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина 1 статті 27 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно зі статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить, що повернення справи, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, не передбачено процесуальним законом, оскільки така справа повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №164/2138/19 та від 23 лютого 2022 року у справі №281/128/21.

У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року викладено правовий висновок, згідно якого у разі, коли у порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, з одного суду до іншого суду передана справа, провадження в якій вже відкрито, суд, який отримав справу, вирішує питання про прийняття ним справи до провадження, а не про можливість відкриття провадження у справі, оскільки таке провадження вже було відкрито судом, що направив справу. При цьому слід ураховувати, що у відповідності до частини першої статті 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди України утворюють єдину систему, а єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдиними засадами організації та діяльності судів, єдиним статусом суддів, обов`язковістю для всіх судів правил судочинства, визначених законом, обов`язковістю виконання на території України судових рішень (частина четверта статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Повернення справи до Деснянського районного суду міста Києва у даному випадку є спором про підсудність, що прямо заборонено положеннями статті 32 ЦПК України і є неприпустимим.

Разом із тим, ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року, якою справа вперше передана за підсудністю до іншого суду, ніким не оскаржувалась і набрала законної сили.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (частина друга статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У частині другій статті 18 ЦПК України вказано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

На зазначене Дніпровський районний суд м. Києва не звернув увагу, помилково направив справу до Деснянського районного суду міста Києва, по суті повторно здійснивши перегляд справи на предмет територіальної підсудності та допустивши порушення принципу правової визначеності.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року про повернення справи до іншого суду не можна вважати належно мотивованою та такою, що постановлена із додержанням норм процесуального права.

Ураховуючи викладене, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.