КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/2425/21
Провадження № 2/488/97/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24.07.2025 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу за правилами загального позовного провадження за первісним позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна набутого у період шлюбу, особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2021 року позивач, ОСОБА_3 , через свого представника адвоката Чернієнко С.А. звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності, в якому просила суд: 1) Визнати транспортний засіб TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; 2) Поділити спільне майно подружжя - транспортний засіб TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнавши за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку транспортного засобу за кожним. 3) У порядку поділу спільного майна в натурі припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/2 частку транспортного засобу TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та визнати право власності на цілий цей транспортний засіб за ОСОБА_3 . 4) Присудити з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку транспортного засобу TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , за рахунок грошових коштів, що будуть внесені ОСОБА_3 на відповідний депозитний рахунок б суду після визначення ринкової вартості вказаного автомобіля відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи. 5) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати понесені останньою у зв`язку з розглядом справи.

В обґрунтування позову представник зазначила, що на момент подання позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 листопада 2006 року Корабельним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 610, що підтверджується виданим повторно свідоцтвом серії НОМЕР_3 .

Зазначила, що під час перебування у шлюбі, 09 вересня 2014 року, Сторони придбали легковий автомобіль TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (ринкова вартість якого станом на час подання позову становить близько 218 400 гривень), взявши в Idea Bank кредит на його придбання від імені Відповідача.

Пояснила, що придбаний під час перебування у шлюбі автомобіль, що підлягає обов`язковій державній реєстрації, сторони оформили на відповідача. Станом на теперішній час сторони повністю погасили кредит (як тіло кредиту, так і проценти за його використання), отриманий на придбання вказаного автомобіля за рахунок спільних коштів.

Після придбання вказаного автомобіля позивачка і відповідач обидва користувалися ним. Разом з тим, останні три роки цим автомобілем постійно користувалася Позивачка, яка має право керування транспортними засобами.

Вважала за доцільне повідомити, що позивачка є інвалідом І групи з дитинства, хворіє на аномалію розвитку СВС та хронічний пієлонефрит. У 2008 році їй проведено трансплантацію нирки, після чого вона пожиттєво приймає імуносупресивні препарати (Такролімус, Міфортик, Медрол), які знижують її імунітет на 80%. Через це лікарі заборонили їй користування громадським транспортом, оскільки скупчення людей становить загрозу інфікування, що може призвести до відторгнення органу та смерті. Ці обставини підтверджуються довідкою №5771 від 06.07.2021 Миколаївської обласної клінічної лікарні.

Попри інвалідність, Позивачка здійснює підприємницьку діяльність як ФОП (витяг №108 від 13.02.2020). Її діяльність пов`язана з отриманням оптових партій товарів і роздрібним продажем. З огляду на стан здоров`я, рекомендації лікарів та необхідність забезпечення життєдіяльності й бізнесу, використання автомобіля є для неї життєво важливим.

Так, позивачка пояснила, що зі згоди відповідача особисто користувалася вказаним спільним сумісним майном і після грудня 2019 року, коли через постійні скандали і сварки, вона змушена була залишити спільне місце проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та переїхала проживати до своєї матері - за адресою: АДРЕСА_2 , окремо від Відповідача.

Вранці 05 липня 2021 року Відповідач зателефонував Позивачці і повідомив, що йому потрібен автомобіль, щоб з`їздити у своїх справах, попросив передати йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі і сам автомобіль, та пообіцяв повернути його у вечорі.

З огляду на те, що цей транспортний засіб є їх спільною власністю, і Відповідач також за законом має право користуватися ним, Позивачка погодилася. Разом з тим, у вечорі Відповідач відмовився передавати їй транспортний засіб і заявив, що більше вона автомобіля не побачить. З огляду на таке, між позивачем та відповідачем існує спір про поділ.

Ухвалою суду від 12.07.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

Відповідач скористався своїм правом на відзив, 08.09.2021 року через канцелярію суду представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Титаренко Ю.О. подав до суду відзив, в якому позовні вимоги позивача не визнав, просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Зазначив, що предметом спору є автомобіль TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на відповідач - ОСОБА_2 , який фактично перебуває у його володінні та користуванні. Заявлена позивачкою вартість автомобіля становить 218 400,00 грн, однак первісна купівельна ціна станом на 09.09.2014 року за кредитним договором становила 196 419,40 грн, відповідно до кредитного договору. Пояснив, що з урахуванням 7-річної експлуатації, ринкова вартість автомобіля істотно зменшилася, а тому зазначена у позові сума не відповідає дійсності.

Вважав, що автомобіль не є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки був придбаний за кошти, подаровані відповідачу його матір`ю ОСОБА_4 (1954 р.н.), яка у 20132014 роках мешкала в Італії та надсилала грошові кошти відповідачу (дарувала їх). Загальна сума переказаних коштів склала не менше 2 400 євро, що підтверджується відповідними документами. Перший внесок за авто у розмірі 38 840,00 грн. було здійснено за рахунок цих коштів. З 2014 року ОСОБА_4 проживає в Україні та з травня 2014 року отримує пенсію Італійської Республіки в розмірі 1 084,38 євро, зазначені кошти направлялась на погашення кредиту. Повне погашення кредиту відбулося у 2019 році.

Повідомив, що також декларації про доходи Позивачки як ФОП за 20132014 роки підтверджують відсутність у неї фінансових ресурсів для придбання авто, тоді як сукупний дохід Відповідача у ці роки становив 49 200,00 грн. і 126 000,00 грн., що не дозволяло проводити кредитні виплати за автомобіль. З моменту покупки автомобіля, і протягом семи років, він постійно знаходився у користуванні відповідача, відповідач твердження позивача про користування спірним майном вважав лише намаганням позивача розділити його.

15.09.2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чернієнко С.А. через канцелярію суду подав відповідь на відзив, в якому заперечує використання валютних коштів, перерахованих матір`ю відповідача ОСОБА_4 у 20132014 роках, для придбання спірного автомобіля. Усі платежі за автомобіль TOYOTA Corolla 2008 р.в., VIN: НОМЕР_1 , включно з першим внеском і погашенням кредиту, здійснювались за рахунок спільних сімейних коштів, отриманих переважно від підприємницької діяльності відповідача, зокрема перевезення пасажирів та здача в оренду мікроавтобусів.

Повідомила, що у 2009 році покійний батько позивачки ОСОБА_5 переоформив на відповідача автомобіль ВАЗ 2106, який було продано приблизно в 2010 році, а з додаванням 11 000,00 грн батьків Позивачки придбано мікроавтобус «Рута-17», який було оформлено на Відповідача. На цьому мікроавтобусі Відповідач здійснював перевезення пасажирів у м. Миколаєві на маршруті «76» у період приблизно з 2010 по 2012 рік. Позивачка ж йому допомагала, виконуючи під час цих перевезень обов`язки касира, а також вела облік зароблених та витрачених на пальне, ремонт та інші витрати, коштів. Фактично ця діяльність була їх спільною сімейною справою.

Зазначила, що через декілька місяців, частково за рахунок зароблених під час вказаної діяльності коштів, частково за рахунок коштів у розмірі 11 000-12 000 грн., які їм також дали батьки позивачки, Сторони придбали другий мікроавтобус «Рута- 17», який також оформили на відповідача і почали його здавати в оренду іншому водієві, який сплачував їм певний процент від зароблених коштів. Згодом вони продали вказані вище мікроавтобуси і на виручені кошти придбали інші чотири автобуси, які здавали в оренду іншим водіям, що використовували їх як маршрутні таксі.

Пояснила, що саме за рахунок доходів від такої спільної справи було сплачено як перший внесок за автомобіль TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що є предметом проділу, так й інші платежі за кредитним договором, оформленим на ім`я Відповідача, за рахунок кредитних коштів, отриманих за яким, придбано вказаний автомобіль

Щодо вартості автомобіля пояснила: позивачка зазначила орієнтовну суму на основі середніх цін аналогічних авто на відповідних інтернет-ресурсах. Для визначення точної ринкової вартості поданого до поділу майна заявлено клопотання про проведення судової експертизи.

Щодо поданих декларацій пояснила: вони не містять відміток податкового органу, охоплюють лише два роки та не підтверджують достовірність задекларованих доходів, а лише факт їх декларування. Такі документи не можуть слугувати беззаперечним доказом розміру фактично отриманих доходів Відповідача.

Ухвалою суду від 29.11.2023 року було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна набутого у період шлюбу, особистою приватною власністю.

В обґрунтування зустрічного позову заначив, що 18.11.2006 року був укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 .

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва у справі №488/2424/21, зазначений шлюб між сторонами було розірвано.

Пояснив, що з метою придбання власного транспортного засобу позивачем за зустрічним позовом було укладено кредитний договір №910.26682 від 09.09.2014 року. Внаслідок укладання вказаного кредитного придбано автомобіль марки ТОУОТА, моделі Согоllа, 2008 року випуску вартістю 194 196,40грн. При купівлі вказаного транспортного засобу позивач за зустрічним позовом сплачував власні (особисті) кошти, які він отримав як фізична особа-підприємець. Окрім цього, позивач за зустрічним позовом сплачував кредит коштами, які надавалися його матір`ю ОСОБА_4 , яка постійно проживала в Італії та заробила право на отримання пенсійного забезпечення. Пенсія ОСОБА_4 складає 1080 євро щомісячно, що підтверджується відповідною довідкою та доказами перерахування вказаних коштів на картковий рахунок.

Зазначив, що відповідач за зустрічним позовом не працювала, знаходилася на повному утриманні позивача за зустрічним позовом, як інвалід І групи. Статусу фізичної особи-підприємця відповідач за зустрічним позовом набула лише у 2020 році, що підтверджується відповідним витягом. Таким чином, відповідач за зустрічним позовом взагалі не могла отримувати доходів за власною підприємницькою діяльністю до моменту повного погашення за кредитними зобов`язаннями.

Вказав, що кредитні зобов`язання були погашені позивачем за зустрічним позовом у 2019р., що підтверджується довідкою банку про повне погашення суми заборгованості за кредитом саме ОСОБА_2 . Аналогічні обставини підтверджуються й квитанціями про сплату кредитних зобов`язань.

Вказаний автомобіль потрібен був позивачу за зустрічним позовом для здійснення ним його особистої підприємницької діяльності, яка була регулярною та приносила відповідний дохід Регулярна комерційна діяльність Позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності підтверджується деклараціями (звітами) за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 та 2019 роки. Так, у 2014 році прибуток склав 126000грн., у 2015р. - 240000грн., у 2016р. - 120000грн., у 2017р. - 120000р., у 2018 - 120000грн., у 2019р. - 130000грн.

Окрім цього, зазначив, що ОСОБА_2 брав кредит у ПАТ КБ «Приватбанк» також для розвитку власної підприємницької діяльності за програмою «Куб». Більш того, позивач за зустрічним в повному обсязі сплачував за комунальні послуги за будинок матері Відповідачки за адресою у АДРЕСА_2 , про що свідчать відповідні квитанції про сплату послуг.

Керуючись наведеним, вважав, що вирішуючи зазначений спір у цій справі на підставі наданих доказів, об`єктивно можливо виходити з того, що позивач за зустрічним позовом всесторонньо довів, що майно придбавалося ним особисто та за власні (особисті) кошти, вважав, що позивачем за зустрічним позовом спростована презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу, а саме поширення правового режиму спільного сумісного майна на автомобіль марки TOYOTA, моделі Corolla, 2008 року випуску вартістю 194 196,40грн., який був придбаний хоч і період шлюбу із відповідачкою за зустрічним позовом, проте за його кошти. Просив визнати автомобіль марки TOYOTA, моделі Corolla, 2008 року випуску VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 особистою приватною власністю.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.06.2024 року у даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу з оцінки ринкової вартості транспортного засобу марки TOYOTA, моделі Corolla, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату проведення експертизи. Проведення експертизи доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (адреса: 54003, м. Миколаїв, вул. 1-а Воєнна, 2-А).

30.08.2024 року через канцелярію суду від Миколаївського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України надійшов лист-повідомлення про неможливість виконання ухвали суду від 05.06.2024 року про проведення експертизи, у зв`язку із не наданням транспортного засобу на огляд та несплатою вартості судової експертизи впродовж 30 днів з дня отримання розрахунку вартості у порядку передбаченому чинним законодавством.

14.11.2024 року представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Чернієнко А.В., через підсистему «Електронний суд» подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила: 1) Визнати транспортний засіб TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . 2) Поділити спільне майно подружжя - транспортний засіб TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , визнавши за ОСОБА_6 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку транспортного засобу за кожним. 3) У порядку поділу спільного майна в натурі визнати право власності на цілий цей транспортний засіб за ОСОБА_2 . 4) Стягути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за 1/2 частку транспортного засобу TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , у сумі 150 000,00 гривень. 5) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 судові витрати понесені останньою у зв`язку з розглядом справи.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.06.2025 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна набутого у період шлюбу, особистою приватною власністю.

В судове засідання, призначене на 24.07.2025 року сторони не з`явилися.

Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Дідняк І.А. надала суду заяву про розгляд справи у її та позивача за первісним позов відсутності, позовні вимоги первісного позову підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, зустрічний позов просила лишити без задоволення.

Відповідач за первісним позовом, позивач за первісним позовом - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 15.07.2025 року через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу у його та його представника відсутності, вимогу зустрічного позову підтримав в повному обсязі, проти задоволення первісного позову заперечував.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що 18.11.2006 року був укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 .

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.10.2021 року у справі №488/2424/21, зазначений шлюб між сторонами було розірвано.

З метою придбання власного транспортного засобу позивачем за зустрічним позовом було укладено кредитний договір №910.26682 від 09.09.2014 року.

Внаслідок укладання вказаного кредитного придбано автомобіль марки ТОУОТА, моделі Согоllа, 2008 року випуску вартістю 194 196,40 грн.

Сторонами не оспорюється, що вказаний транспортний засіб набутий сторонами по справі під час шлюбу, придбаний під час перебування у шлюбі автомобіль, що підлягає обов`язковій державній реєстрації, сторони оформили на відповідача.

Станом на теперішній час сторони повністю погасили кредит, відповідно до листа, ПАТ «Ідея банк» від 13.06.2019 року № 06.2/88038.

Суд не приймає доводи позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) про те, що спірний автомобіль не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, з підстав нібито придбання його за кошти, подаровані Відповідачу його матір`ю ОСОБА_4 , 1954 року народження, яка мешкала та працювала в Італійській Республіці та регулярно переказувала кошти синові. Такі доводи не можуть бути враховані судом, оскільки відповідно до поданих до матеріалів справи квитанцій та довідки банку, платником за кредитним договором є саме ОСОБА_2 , а сам автомобіль був набутий у період шлюбу між сторонами.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі №320/3072/18,у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. У разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Враховуючи зазначене, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, суд вважає встановленим, що транспортний засіб TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , належать сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, оскільки був набутий ними за час шлюбу, незалежно від того, що право власності на спірне майно зареєстровано за відповідачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом.

Вирішуючи позовну вимогу в частині поділу спірного майна автомобіля марки TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 в натурі, визнання права власності на цілий цей транспортний засіб за відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом та стягнення компенсації замість частки позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом у праві спільної сумісної власності, суд зазначає наступне.

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Крім того, за правилами статті 60СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

А як зазначено у ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частина 4 цієї статті передбачає, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 № 209/3085/20 зазначено, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

Беручи до уваги вищенаведене та те, що автомобіль марки TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , був придбаний в період шлюбу, зокрема в інтересах сім`ї у кредит, який станом на сьогодні є виплаченим, тому він, відповідно до вимог статей 60, 61, 70, 71, є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними.

А враховуючи те, що судом встановлено, що на теперішній час автомобіль перебуває у користуванні відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , даний факт сторонами не заперечувався і не спростовувався, а позивачка за первісним позовом, відповідачка за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , на нього не претендує та бажає залишити право власності на транспортний засіб авто марки TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 за відповідачем за зустрічним позовом, то суд вважає, що позивачка за зустрічним позовом має право на грошову компенсацію 1/2 частини його вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Згідно ст. 183 ЦК неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати цільового призначення.

Автомобіль безумовно є річчю неподільною. Також недоцільним є залишення автомобіля у спільній власності і надалі, оскільки встановлення спільного режиму користування автомобілем неможливе, виходячи з того, що сторони припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, і їх стосунки на даний час є конфліктними і можуть розглядатись як такі, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним автомобілем.

Тому доцільним є здійснити поділ спільного майна саме у такий спосіб, про який просить позивач за первісним позовом, і за яким неподільна річ залишається одному з співвласників зі стягненням з нього на користь іншого співвласника грошової компенсації у розмірі вартості його частки і з подальшим (після сплати компенсації) припиненням спільної власності.

При вирішенні питання про доцільність залишення автомобіля саме відповідачу зі стягненням з нього грошової компенсації на користь позивача, суд бере до уваги, що такий позов заявила позивач, яка тим самим виявила згоду на припинення її права власності на вказане майно з отриманням замість нього грошової компенсації.

Суд враховує, що відповідач не заявив зустрічної вимоги про поділ автомобіля у протилежний спосіб, тобто шляхом передачі автомобіля у власність позивачки і стягненням з неї на його користь грошової компенсації, тому такий варіант поділу неподільного майна судом не розглядається, як такий, що виходив би за межі позовних вимог. Суд також враховує, що відповідач користується даним автомобілем після припинення сімейних стосунків, і що він має право керування транспортним засобом, тому доцільним є залишити автомобіль саме йому.

Як доказ підтвердження вартості транспортного засобу, автомобіля марки TOYOTA Corolla, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , стороною позивача за первісним позовом долучено до матеріалів справи фото витягу із сайту продажу транспортних засобів.

З огляду на те, що призначена судом автотоварознавча експертиза з оцінки ринкової вартості транспортного засобу марки TOYOTA, моделі Corolla, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , проведена не була: транспортний засіб на огляд не доставлено, оплату не проведено, то відповідно до наданих доказів, судом встановлено, що середня ринкова вартість транспортного засобу становить 7?000,00 доларів США. Відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 07.08. 2025 року (1 USD = 41,6110 грн). Таким чином, вартість автомобіля у національній валюті складає: 7?000,00 ? 41,6110 = 291?277,00 грн.

Оскільки транспортний засіб був придбаний у період шлюбу, а належних доказів того, що він є особистою приватною власністю відповідача, не надано, він підлягає поділу як об`єкт спільної сумісної власності подружжя відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України.

Відтак, вимога про компенсацію вартості такого транспортного засобу підлягає задоволенню та з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом необхідно стягнути грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості спірного автомобіля, яка становить у розмірі від 291?277,00 грн, що становить 145?638,50 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є особою з інвалідністю І групи, що підтверджується довідкою №5771 від 06.07.2021 року, виданою КНП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» Миколаївської міської ради .

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір стягується зі сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову становить 218 400,00 грн., при цьому судом задоволено позовні вимоги частково та в сумі 145 638,50 грн..

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору у справах майнового характеру становить 1 % від ціни позову, тобто:

218 400,00 грн ? 1 % = 2 184,00 грн. Пропорційна частка судового збору, що підлягає стягненню з Відповідача, становить: 2 184,00 грн ? (145 638,50 грн / 218 400,00 грн) = 1 456,40 грн.

Отже, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 456,40 грн. на користь держави.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено: «… у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення».

Керуючись ст.ст. 7, 8, 12, 13, 141, 258-259, 264-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності задовольнити частково.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 :

-транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA, моделі Corolla, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) в порядок поділу майна подружжя право власності на транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA, моделі Corolla, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнаного спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , по 1/2 частині за кожним.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ), після сплати компенсації, в порядку поділу майна подружжя право приватної власності на автомобіль марки TOYOTA, моделі Corolla, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію у розмірі 1/2 ринкової вартості автомобіля марки TOYOTA, моделі Corolla, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ., в сумі 145 638, 50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1456,40 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна набутого у період шлюбу, особистою приватною власністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складений 07.08.2025 р.

Суддя Я.А. Чернявська