КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №761/2006/20

10 липня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами заявника ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року, ухвалені під головуванням судді Фролової І.В., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича,-

в с т а н о в и в:

У травні 2024року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вимоги скарги обґрунтовав тим, що 10 травня 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі №761/2006/20 на виконання ухвали суду від 14 квітня 2023 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - «Боржник»), на його користь судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 2 800 грн, який в подальшому пред`явлено на виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гаврилюк Ілони Олександрівни від 17 травня 2023 року відкрито відповідне виконавче провадження НОМЕР_1 за вказаним виконавчим листом №761/2006/20 від 10 травня 2023 року. В подальшому вказане виконавче провадження було передано у відання державного виконавця Відділу Савчука Костянтина Петровича.

12 червня 2023 року виконавцем було направлено відповідну платіжну інструкцію на примусове списання коштів НОМЕР_1 до Національного банку України (як банку, який згідно із законом обслуговує банківські рахунки Боржника). Однак вказану платіжну інструкцію 26 червня 2023 року було повернуто Національним банком України без виконання у зв`язку з обмеженнями, встановленими статтею 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Надалі, він неодноразово звертався до Відділу із заявами про вчинення виконавчих дій, проте, у виконавчому провадженні НОМЕР_1 не було вчинено жодних виконавчих дій. Станом на час звернення до суду з цією скаргою вказане судове рішення та відповідний виконавчий лист - залишаються невиконаними на шкоду стягувачу.

Посилаючись на викладене,заявник ОСОБА_1 просив суд:

визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича у виконавчому провадженні НОМЕР_1;

зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні НОМЕР_1, спрямовані на примусове виконання ухвали суду від 14 квітня 2023 року у справі №761/2006/20 за виконавчим листом від 10 травня 2023 року.

На дотримання вимог частини першої статті 134 ЦПК України заявник ОСОБА_1 у поданій скарзі надав суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правову допомогу адвоката, які очікуються у зв`язку з розглядом даної справи, а саме: за вивчення матеріалів та складання цієї скарги - 1600 грн; за інструктаж клієнта у разі самопредставництва в суді першої інстанції - 800 грн, а всього - 2400 грн.

18 травня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про стягнення судових витрат, в якій просив суд прийняти докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом в суді першої інстанції справи №761/2006/20 за скаргою на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні НОМЕР_1; розподілити ці витрати за результатами розгляду справи відповідно до вимог статті 452 ЦПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича - задоволено частково.

Зобов`язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні НОМЕР_1, спрямовані на примусове виконання ухвали суду від 14 квітня 2023 року у справі №761/2006/20 за виконавчим листом від 10 травня 2023 року.

В решті вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан Інни Леонідівни.

Винесено у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан Інни Леонідівни - додаткове рішення.

Стягнуто з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 2 400 грн.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції від 18 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні вимоги скарги про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича у виконавчому провадженні НОМЕР_1 та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлена з порушенням (неправильним застосуванням) норми процесуального права - частини другої статті 451 ЦПК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що норма статті 451 ЦПК Українипередбачає усунення порушення прав заявника за скаргою виключно за умови визнання рішень, дій чи бездіяльності виконавця (іншої посадової особи органу ДВС) неправомірними. Отже, задоволення скарги можливе виключно за умови визнання неправомірними оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності виконавця.

Зазначає, що оскаржувана ухвала поєднує в собі суперечливі висновки: в одній частині суд відмовив в задоволенні вимоги про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця і, водночас, в іншій частині постановив ухвалу зобов`язального характеру, захистивши тим самим порушене право стягувача.

Отже, на переконання сторони заявника (стягувача за виконавчим провадженням), оскаржувана ухвала є внутрішньо суперечливою (inherent contradiction) і не відповідає імперативним вимогам частини другої статті 451 ЦПК України.

З огляду на наведеневважає, шоскарга на бездіяльність державного виконавця підлягає задоволенню у повному обсязі, а отже ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення вказаної вимоги.

Не погоджуючись з ухваленим додатковим рішенням суду першої інстанції, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчук Костянтин Петрович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року у справі № 761/2006/20 (провадження № 2-др/761/22/25) та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі з підстав неправильного застосування норм законодавства.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваному додатковому рішенні суду судом першої інстанції зазначено про те, що заперечень про неспівмірність чи недоведеність судових витрат, клопотань про їх зменшення або про відмову в їх стягненні - від інших учасників справи до суду не надходило, і під час розгляду справи в судовому засіданні не заявлялось.

Вказане суперечить дійсним обставинам справи, оскільки 25 жовтня 2024 року Відділом у відповідності до вимог статті 137 ЦПК України подавалося клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у якому просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.

Однак, судом першої інстанції зазначене клопотання Відділу про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката - проігноровано, а рішення прийнято виключно на підставі доводів позивача.

Щодо інших підстав для скасування додаткового рішення суб?єкт оскарження зазначає, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

При цьому, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 400 грн не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг і часом, витраченим на виконання відповідних робіт у зв`язку із наступним.

Звертає увагу суду на те, що скаржник ОСОБА_1 станом на сьогодні є стягувачем у понад 40 виконавчих провадженнях з примусового виконання рішень судів та інших органів.

Тільки на виконанні у Шевченківському відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на сьогодні перебуває близько 18 виконавчих проваджень з примусового виконання рішень судів та інших органів, де стороною (стягувачем) є ОСОБА_1 .

Абсолютна більшість вказаних скарг є схожими (практично ідентичними) за формою та змістом.Практика стягнення скаржником з Відділу витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із задоволенням скарг на дії державних виконавців є системною. В кожній справі скаржником подавалися заяви щодо стягнення з Відділу витрат на правову допомогу.

У зв`язку з викладеним суб?єкт оскарження вважає, що скаржник зловживає своїм правом на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчук Костянтин Петрович просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Зазначає, що у скарзі стягувача відсутні посилання на конкретні порушення, які нібито здійснено державним виконавцем у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, а містяться лише посилання на рішення Європейського суду з прав людини, Конституційного та Верховного Суду без будь якого взаємозв`язку із фактичними обставинами справи.

Звертає увагу суду на те, що вжитими державним виконавцем заходами примусового виконання судового рішення, 21.11.2024 року боржником сплачено на депозитний рахунок Відділу борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження згідно виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва, який видано 10.05.2023 року у справі № 761/2006/20.

На підставі розпорядження державного виконавця від 22.11.2024 кошти у розмірі 2800,00 грн перераховано на користь стягувача, кошти у розмірі 280,00 грн перераховано як виконавчий збір та кошти у розмірі 457,92 грн перераховано як витрати виконавчого провадження.

Того ж дня державним виконавцем, керуючись вимогами пункту 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у зв`язку із повним фактичним виконанням виконавчого документа.

Отже, станом як на сьогодні, так і на момент подачі скаржником апеляційної скарги - виконавчий лист Шевченківського районного суду міста Києва, який видано 10.05.2023 у справі № 761/2006/20, було виконано у повному обсязі, кошти у розмірі 2800,00 грн. стягувачем отримано ще 25.11.2024 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 апеляційну скаргу державного виконавця просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення (додаткову ухвалу) Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року - залишити без змін.

Зазначає, що виконавче провадження НОМЕР_1 (виконавець Савчук К.П.) було завершено у зв`язку з повним фактичним виконанням 22 листопада 2024 року, після постановлення Шевченківським районним судом ухвали від 18 жовтня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця у цій справі №761/2006/20.

Наведене надає підстави вважати, що ефективний судовий контроль за виконанням судових рішень у формі ухвал про визнання бездіяльності державних виконавців із зобов`язанням вчинити виконавчі дії - є абсолютно необхідним для реального виконання судових рішень у цій категорії справ, а отже подання ним скарг на бездіяльність виконавців у подібних справах є процесуально виправданим.

З огляду на наведене витрати на правничу допомогу у цій справі в порядку судового контролю є «фактичними і неминучими» в розумінні практики ЄСПЛ, адже саме подання, судовий розгляд та подальше задоволення судом такої скарги забезпечує реальне виконання судового рішення в цій категорії справ, при цьому стягнення судових витрат з органу державної виконавчої служби слугує додатковим дисциплінуючим фактором, який сприяє своєчасному та ефективному вчиненню виконавчих дій.

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності (завищеності) розміру вказаних витрат вважає неспроможними, посилаючись на те, що заявлений розмір витрат є зниженим у порівнянні з раніше поданими подібними скаргами та враховує певну повторюваність (однотипність) доводів скарг у цій категорії.

Окрім того, розмір оплати правничої допомоги адвоката та, відповідно, заявлений ним розмір судових витрат - є значно нижчим за середній рівень, який існує наразі на ринку правничих послуг.

Вважає, що доводи апеляційної скарги про неспівмірність витрат на правничу допомогу є необґрунтованими. Водночас, доводи щодо ігнорування судом першої інстанції поданого виконавцем клопотання про зменшення розміру судових витрат є слушними, проте цей недолік судового рішення може бути усунуто судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи, адже мотивувальна частина вказаного клопотання є подібною до мотивувальної частини апеляційної скарги, - доводи якої, в свою чергу, переконливо спростовуються доводами цього відзиву.

Додатково вважає за необхідне заявити про незгоду з висновком ухвали суду про відкриття апеляційного провадження в частині дотримання апелянтом строків на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що встановлений законом п`ятнадцятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали (додаткової ухвали) суду пропущено, а хибне зазначення судом першої інстанції тридцятиденного строку оскарження - не надає державному виконавцю «правомірного сподівання» на оскарження судового рішення у помилково вказаний строк.

Отже, на переконання заявника, помилка суду першої інстанції, яка полягає в неправильному зазначенні строків апеляційного оскарження, не може надавати учаснику справи процесуальних переваг чи обмежень, адже такі переваги чи обмеження суперечать нормам процесуального права і не можуть покладатися в основу судових рішень суду апеляційної інстанції, зокрема при вирішенні питання дотримання строків на апеляційне оскарження та при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду скаржник ОСОБА_1 повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича заперечував, просив вказану скаргу залишити без задволенння, а долаткове рішення - без змін.

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчук Костянтин Петрович, представник заінтересованої особи: Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осібв судове засідання не з`явились. Про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлені у встановленому законом порядку, а тому суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення скаржника ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на вказані апеляційні скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 травня 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі №761/2006/20 на виконання ухвали суду від 14 квітня 2023 року (ЄДРСР №110760934) про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 2 800 грн, який в подальшому пред`явлено на виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гаврилюк Ілони Олександрівни від 17 травня 2023 року відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1 за вказаним виконавчим листом №761/2006/20 від 10 травня 2023 року.

Цього ж дня, 17 травня 2023 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гаврилюк Ілоною Олександрівною постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 надіслано Публічному акціонерногму товариству «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, для виконання.

12 червня 2023 року виконавцем було направлено відповідну платіжну інструкцію на примусове списання коштів №71084606/2 до Національного банку України (як банку, який згідно із законом обслуговує банківські рахунки Боржника).

Вказану платіжну інструкцію, 27 червня 2023 року листом № 55-0007/45877 було повернуто Національним банком України без виконання у зв`язку з обмеженнями, встановленими статтею 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

17.07.2023 року, 16.08.2023 року ОСОБА_1 звертався до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з заявами про невідкладне вчинення усіх дій в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_1.

21.08.2023 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гаврилюк Ілоною Олександрівною винесено вимогу виконавця адресовану Публічному акціонерногму товариству «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про наданні інформації про майно та доходи, рахунки в банках чи інших фінансових установах.

30.10.2023 року, 07.03.2024 року ОСОБА_1 звертався до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з заявами про невідкладне вчинення усіх дій в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_1.

13.03.2024 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчук К.П. винесено виклик державного виконавця, адресований Публічному акціонерногму товариству «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про зобовязання керівника з`явитись до виконавця 22.03.2024 року о 11.00 год.

22.03.2024 року Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб направлено до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) листа з поясненнями щодо неможливості виконання судового рішення у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича, суд першої інстанції вказав на те, що порушені права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом зобов`язання Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1, спрямовані на примусове виконання ухвали суду від 14 квітня 2023 року у справі №761/2006/20 за виконавчим листом від 10 травня 2023 року.

В іншій частині відмовити, оскільки судом не встановлено протиправних дій/бездіяльності державного виконавця.

Ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року в частині задоволення скарги ОСОБА_1 сторонами не оскаржується, а тому, керуючись ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 відповідає.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами Іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно до положень ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Із наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Згідно ст.129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «ДІД Конс» щодо офіційного тлумачення положень пункту 15 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 41, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, статті 115 ГПК України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини другої статті 2, абзацу шостого пункту 3.7 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» (справа про стягнення заборгованості з підприємств паливно-енергетичного комплексу)).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема, розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах. (див. постанови Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 207/3019/17 (провадження № 61-4142св24), від 10 грудня 2024 року в справі № 755/7196/22 (провадження № 61-12242св23) та ін.).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. У випадку, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гаврилюк Ілони Олександрівни від 17 травня 2023 року відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1 за вказаним виконавчим листом №761/2006/20 від 10 травня 2023 року; 17 травня 2023 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гаврилюк Ілоною Олександрівною постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 надіслано Публічному акціонерногму товариству «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, для виконання; 12 червня 2023 року виконавцем було направлено відповідну платіжну інструкцію на примусове списання коштів №71084606/2 до Національного банку України (як банку, який згідно із законом обслуговує банківські рахунки Боржника); вказану платіжну інструкцію, 27 червня 2023 року листом № 55-0007/45877 було повернуто Національним банком України без виконання у зв`язку з обмеженнями, встановленими статтею 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; 21.08.2023 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гаврилюк Ілоною Олександрівною винесено вимогу виконавця, адресовану Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про надання інформації про майно та доходи, рахунки в банках чи інших фінансових установах; 13.03.2024 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчук К.П. винесено виклик державного виконавця, адресований Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання керівника з`явитись до виконавця 22.03.2024 року, о 11.00 год.

А відтак, правові підстави для тверджень про те, що виконавець не вчинив жодних дій на виконання рішення суду у строки визначені законодавством - відсутні.

Скаржником не заперечується, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», перебуваючи в процедурі ліквідації, в силу положень ч.2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позбавлений можливості позачергового відшкодування витрат на правову допомогу шляхом добровільного перерахування коштів на рахунок стягувача чи органу державної виконавчої служби, оскільки витрати на правову допомогу, які стягнуто судом з неплатоспроможного банку, не є витратами що безпосередньо пов`язані з процедурою ліквідації банку, а відтак, вказані витрати не підлягають включенню до кошторису витрат неплатоспроможного банку.

Відтак, неможливість державного виконавця стягнути з банку в примусовому порядку судові витрати на правничу допомогу за ухвалою від 10 травня 2023 рокубезпосередньо повязані з законодавчим обмеженням, і суд не вправі втручатися в черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплат витрат та здійснення платежів, визначений ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича у виконавчому провадженні НОМЕР_1, та відсутності правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала поєднує в собі суперечливі висновки: в одній частині суд відмовив в задоволенні вимоги про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця і водночас в іншій частині постановив ухвалу зобов`язального характеру, захистивши тим самим порушене право стягувача, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи свідчать про неправильне розуміння апелянтом визначених судом першої інстанції підстав для відмови в задоволенні скарги у цій частині.

Ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції скаржником не надано належних та допустимих доказів, які б безумовно свідчили про порушення державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) приписів Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, як зазначено вище, неможливість державного виконавця стягнути з банку в примусовому порядку судові витрати на правничу допомогу за ухвалою від 10 травня 2023 рокубезпосередньо повязана з законодавчим обмеженням, і суд не вправі втручатися в черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплат витрат та здійснення платежів, визначений ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені заявником ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що виконавчий лист Шевченківського арйонного суду м.Києва, який видано 10.05.2023 року у справі № 761/2006/20 було виконано у повному обсязі, кошти у розмірі 2800,00 грн. отримано стягувачем ОСОБА_1 25.11.2024 року. Виконавче провадження завершено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні вимоги скарги про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича у виконавчому провадженні НОМЕР_1 постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 .

Ухвалюючи додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року, суд першої інстанії вказав на те, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 13 травня 2024 року про стягнення судових витрат, до якої додано докази на підтвердження здійснення судових витрат на професійну правову допомогу адвоката при розгляді справи у першій інстанції в загальному розмірі 2400 грн.

Заперечень про неспівмірність чи недоведеність судових витрат, клопотань про їх зменшення або про відмову в їх стягненні - від інших учасників справи до суду не надходило і під час розгляду справи в судовому засіданні не заявлялось, а тому заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки у даній частині рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Водночас, за змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в пунктах 106-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В силу вимог положень ЦПК України, зокрема ч.8 ст.141 вказаного Кодексу, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження витрат на правову допомогу ОСОБА_1 надано копію договору про надання правничої допомоги №5302/21 від 30.03.2021 року; копію додаткової угоди №74 від 25.04.2024 до договору правової допомоги; копію детального опису (акту) від 29.04.2024 виконаних послуг за додатковою угодою №74; копію свідоцтва адвоката.

З опису виконаних послуг за додатковою угодою №74 вбачається, що вартість послуг адвоката з вивчення матеріалів та складання цієї скарги - 1600 грн; за інструктаж клієнта у разі самопредставництва в суді першої інстанції - 800 грн, а всього - 2400 грн.

Так, дійсно у додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Поряд з цим, судом першої інстанції не взято до уваги приписи частини 2 статті 141 ЦПК України, якою встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, колегія суддів вважає що, задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 та, стягуюючи з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 в поному обсязі витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував принципів частини 2 статті 141 ЦПК України, та прийшов до передчасного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 в розмірі 2 400 грн.

Враховуючи приписи частини 2 статті 141 ЦПК України та часткове задоволення скарги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених вимог скарги з 2 400 грн до 1 200 грн.

Доводи ОСОБА_1 пронезгоду з висновком ухвали суду про відкриття апеляційного провадження в частині дотримання державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчуком Костянтином Петровичем строків на апеляційне оскарження, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення - стаття 127 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції ухвалено додаткове рішення у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича, з підписанням повного тексту судового рішення 15 січня 2025 року. Учасники справи в судове засідання не з'явились.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року було надіслано до реєстру для оприлюднення: 17.04.2025 року. Зареєстровано: 18.04.2025року. Забезпечено надання загального доступу: 21.04.2025 року.

Питання щодо вручення судового рішення врегульовано статтею 272 ЦПК України.

Частиною 5 статті 272 ЦПК України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, судом першої інстанції у порядку, встановленому законом, в електронній формі надіслано копію повного судового рішення державному виконавцю Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчуку Костянтину Петровичу, яке доставлено до електронного кабінету особи - 17 квітня 2025 року о 21 год. 36 хв., а відтак, в силу вимог частини 6 статті 272 ЦПК України судове рішення вважається врученим суб`єкту оскарження - 18 квітня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подана державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчуком Костянтином Петровичем - 08 травня 2025 року, тобто протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту судового рішення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Отже, викладені у клопотанні обставини, які безпосередньо унеможливлювали суб`єкту оскарження вчинити процесуальну дію на оскарження додаткового рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року у визначений законом строк, є поважною причиною, а тому процесуальний строк на апеляційне оскарження було поновлено.

Посилання ОСОБА_1 на те, що оскаржуване судове рішення від 15 січня 2025 року є саме ухвалою суду, а не рішенням суду у розумінні процесуального закону, а відтак, апелянтом (Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)) пропущено встановлений законом п`ятнадцятиденний строк на апеляційне оскарження, відхиляються колегією суддів з огляду на те, що розгляд заяви ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича завершено ухваленням судом першої інстанції судового рішенняу формі додаткового рішення. Із змісту додаткового судового рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року вбачається, що у резолютивні частині рішення зазначені строки для оскарження рішення протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, а тому суб`єкт оскарження мав правомірне сподівання на оскарження рішення у строки роз`ясненні судом першої інстанції.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича задовольнити частково, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року змінити, зменшивши суму витрат на професійну правничу (правову) допомогу, що підлягає стягненню з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 з 2 400,00 грн до 1 200,00 грн.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір (пункт 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Оскільки судове рішення змінено тільки в частині витрат на правову допомогу, то розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 133, 134, 137, 141, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні вимоги скарги про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича у виконавчому провадженні НОМЕР_1 залишити без змін.

Апеляційну скаргу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука Костянтина Петровича задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року змінити, зменшивши суму витрат на професійну правничу (правову) допомогу, що підлягає стягненню з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 з 2 400,00 грн до 1 200,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: