Справа №676/4314/25
Номер провадження 2/676/2480/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

Головуючої судді Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Райтаровського В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янець-Подільський, Хмельницької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року ТОВ «Він Фінанс» звернулось до суду із зазначеною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 02.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №120080. Відповідно до індивідуальної частини договору №120080 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 7000 грн. Договір про надання фінансового кредиту №120080 від 02.04.2018 року укладений в електронній формі, відповідно до умов Закону України «Про електронну комерцію». На сайті ТОВ «Авентус Україна» була зазначена процедура верифікації особистості та підтвердження заяви. Для цього необхідно підписати договір за допомогою одноразового паролю, який надходить позичальнику в СМС-повідомленні. При укладанні договору №120080 від 02.04.2018 року на фінансовий номер телефону відповідача відправлений одноразовий ідентифікатор, який був використаний для підтвердження та прийняття умов договору.

ТОВ «Авентус Україна» виконало умови договору про надання фінансового кредиту 120080 від 02.04.2018 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн., а відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Він Фінанс». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладання договору, загальна сума заборгованості становить 17980 грн, а саме: 4000- сума основного боргу, 2160 сума боргу за процентами, 10920 грн. сума боргу за пенею та штрафами. 12.04.2018 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу №1 на підставі чого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором. 12.04.2018 року укладено додаткову угоду №1 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №1 від 12.04.2018 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимогу до ряду боржників.

Просить суд поновити строк позовної давності для подання позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №120080 від 02.04.2018 року. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором №120080 від 02.04.2018 року у загальному розмірі 23531,27 грн., яка складається з суми заборгованості в розмірі 17980 грн., суми інфляційних витрат 3931,59 грн., суми 3% річних 1619,68 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2025 головуючим суддею у справі визначено Пилипенко І.О.

Ухвалою суду від18.06.2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив.

07.08.2025 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» у повному обсязі з підстав того, що зобов`язання за кредитним договором припинилися, оскільки останній платіж на погашення заборгованості по кредиту був здійснений нею 6 років тому. Жодних вимог від позивача протягом цього часу вона не отримувала. Також просить застосувати строк позовної давності та розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позов просила розгляд справи здійснювати за її відсутності та в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 02.04.2018 рокуроку між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №120080, за умовами якого відповідач надає клієнту грошові кошти в розмірі 4000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до п.п.1.2-1.3 кредитного договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом 1,53% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту. Сукупна вартість кредиту складає 145,90% від суми кредиту або 5836 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 45,90% від суми кредиту або 1836 грн. у грошовому виразі.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором. Кредит надається строком на 30 днів.

Пунктом 1.5, 3.1 договору встановлено, що кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта; здійснення грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи. Сторони домовилася, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка платежів, який є невід`ємною частину цього договору.

Згідно графіку розрахунків до договору про надання фінансового кредиту №120080 від 02.04.2018 року клієнт ОСОБА_1 не пізніше 02.05.2018 року має повернути суму кредиту в розмірі 4000 грн., суму нарахованих процентів 1836 грн., що разом до сплати становить 5836 грн. Для продовження строку користування кредитом необхідно сплатити 1836 грн.

Також позивачем до матеріалів позовної заяви долучені копії договорів №65800 від 23 січня 2018 року, №82870 від 18.02.2018 року та №94923 від 05.03.2018 року, №97381 від 07 березня 2018 року, №104536 від 16 березня 2018 року №113703 від 26.03.2018 року про надання фінансового кредиту ОСОБА_1 . Однак позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за даними кредитними договорами не заявлялось.

Згідно договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Відповідно до додаткової угоди №4 до договору факторингу№1 від 12.04.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» домовились, що дана угода вступає в силу з моменту її підписання та діє до 20.09.2018 року. З огляду на це, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Наказом №55-к від 25.07.2024 року на виконання протоколу №1706 загальних зборів учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 року затверджено перейменування з 25.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс»

Згідно Реєстру прав вимог №5 від 15.08.2018 року відповідач ОСОБА_1 включена до списку боржників на виконання Договору факторингу №1 від 12.04.2018 року.

Згідно розрахунку заборгованості (станом на дату відступлення прав вимог 15.08.2018 року) ТОВ «Авентус Україна» загальна сума заборгованості відповідача складає 6160 грн., а саме: сума основного боргу 4000,00 грн., сума процентів 2160 грн., сума боргу за пенею та штрафами 10920 грн., на загальну суму 17980 грн.

Згідно розрахунку суми заборгованості за кредитом №120080 від 02.04.2018 р. становить 17980 грн., інфляційних втрат - 3 931,59 грн. та 3 % річних - 1619,68 грн., а тому заборгованість відповідача за кредитним договором №120080 від 02.04.2018 року становить 23531,27 грн.

З листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей» вих.№5591-ВП від 07.05.2025 року про перерахування кредитних коштів клієнтам слідує, що за допомогою системи WayForPay-creditplus 247624, код авторизації 330694, від 02.04.2018 року номер платіжної картки НОМЕР_1 було перераховано 4000 грн.; також через WayForPay-creditplus 248464, код авторизації 106556, від 02.04.2018 року номер платіжної картки НОМЕР_2 було перераховано 4000 грн.

Згідно повідомлення ТОВ «Авентус Україна`від 09.05.2025 року вих№4407/25-Е, за трансакційним кодом creditplus 247624 була видача на платіжну карту онлайн кредиту.

Відповідно до положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Звертаючись з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 23531,27 грн.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України, частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» договірних зобов`язань, позивачем до позовної заяви було долучено копію договору №120080 від 02.04.2018 року про надання фінансового кредиту, розрахунок заборгованості, довідки видані ТОВ «Авентус Україна» від 09.05.2025 року вих№4407/25-Е, лист ТОВ ФК «Вей Фор Пей» вих№5591-ВП від 07.05.2025 року.

Надаючи оцінку поданим позивачем доказам на підтвердження видачі кредитних коштів ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про те, що лист ТОВ ФК «Вей Фор Пей» вих.№5591-ВП від 07.05.2025 року про перерахування клієнтам кредитних коштів в сумі 4000 грн. за допомогою системи:WayForPay-creditplus 247624, код авторизації 330694, від 02.04.2018 року номер платіжної картки НОМЕР_1 ; WayForPay-creditplus 248464, код авторизації 106556, від 02.04.2018 року номер платіжної картки НОМЕР_2 , а також повідомлення ТОВ «Авентус Україна» від 09.05.2025 року вих№4407/25-Е, згідно якого за трансакційним кодом creditplus 247624 була видача на платіжну карту онлайн кредиту, не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів.

З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Авентус Україна» умов договору про надання фінансового кредиту щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок саме позичальника ОСОБА_1 , шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.

Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідача ОСОБА_1 , оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача на який було зараховано кошти, матеріали справи не містять. Доказів того, що рахунок за номером платіжної картки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 належать саме відповідачу та відкритий на виконання кредитного договору від 02.04.2018 р., суду не надано.

Окрім того, розрахунок заборгованості за кредитним договором №120080 від 02.04.2018 року та довідка ТОВ «Авентус Україна» про надання ОСОБА_1 суми кредиту в розмірі 4000 грн., на які посилається позивач у позові, не є первинними документами, які б підтверджували отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості.

Виписка по рахунку позивачем, суду не надана.

Розрахунок заборгованості та довідка є документом, що складений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких розрахунок був складений, не може бути доказом наявності заборгованості за договором, на якій наполягає позивач.

Також, суд вважає недоведеним існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Вей Фор Пей», яке здійснило переказ коштів на рахунки: номер платіжної картки НОМЕР_1 ; номер платіжної картки НОМЕР_2 від імені позивача.

Матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від ТОВ «Авентус Україна», як кредитних на рахунки ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» для здійснення переказу коштів на виконання вимог Кредитного договору №120080 від 02.04.2018 року для подальшого переказу їх відповідачу ОСОБА_1 .

Таким чином, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору №120080 від 02.04.2018 року про надання фінансового кредиту перерахувало на користь відповідача ОСОБА_1 грошові кошти. Окрім того, позивачем не було надано того, що відповідач користувався наданими коштами та має заборгованість саме у визначеному позивачем розмірі.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту надання грошових коштів відповідачу за договором про надання фінансового кредиту шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника, а тому у задоволенні позову ТОВ «Він Фінанс» слід відмовити.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить поновити строк позовної давності. Позивач вказує, що причини пропуску строку позовної давності є обґрунтованими та строк позовної давності останнім було пропущено саме з поважних причин, а саме: через поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) на території України та введення на всій території України воєнного стану з 24.02.2022 року, який було неодноразово продовжено..

Суд вважає, що наведені вище обставини, дають підстави для поновлення строку позовної давності.

Разом з цим, від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Враховуючи викладене, суд вбачає за необхідне зазначити, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову ТОВ «Він Фінанс», через необґрунтованість, то позовна давність не застосовується.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачеві понесені ним судові витрати через відмову у задоволенні його позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І.О. Пилипенко