У Х В А Л А

11 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 530/1375/23

провадження № 61-8199ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зінковського районного суду Полтавської області від 29 січня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Алкон-Діамант» Науково-технологічного алмазного концерну «Алкон» Національної академії наук України про стягнення заборгованості з недоотриманої заробітної плати та

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати незаконними накази Державного підприємства «Алкон-Діамант» Науково-технологічного алмазного концерну «Алкон» Національної академії наук України (далі - ДП «Алкон-Діамант» НТАК «Алкон» НАН України) в частині переведення ОСОБА_1 на неповний робочий тиждень з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу -від 28 квітня 2017 року № 11-к, від 31 липня 2017 року № 15-к, від 30 серпня 2017 року № 15А-к, від 28 вересня 2017 року № 19-к, від 25 жовтня 2017 року № 22-к, від 02 січня 2018 року № 3-к, від 31 січня 2018 року № 6-к , від 28 лютого 2018 року № 7-к, від 29 березня 2018 року № 8-к, від 26 квітня 2018 року № 10-к, від 29 травня 2018 року № 11-к, від 27 червня 2018 року № 16-к, від 27 липня 2018 року № 19/1-к, від 28 серпня 2018 року № 23-к, від 27 вересня 2018 року № 27-к, від 26 жовтня 2018 року № 32-к, від 27 листопада 2018 року № 35-к, від 26 грудня 2018 року № 37-к, від 22 січня 2019 року № 1-к, від 26 лютого 2019 року № 6-к, від 25 березня 2019 року № 8-к, від 23 квітня 2019 року № 10-к, від 24 травня 2019 року № 14-к, від 26 червня 2019 року № 21-к, від 25 липня 2019 року № 23-к, від 26 серпня 2019 року № 26-к, від 25 вересня 2019 року № 29-к, від 30 листопада 2019 року № 33-к, від 26 листопада 2019 року № 35-к, від 20 грудня 2019 року № 38-к, від 23 січня 2020 року № 03-к ,від 24 лютого 2020 року № 05-к, від 23 березня 2020 року № 7-к, від 22 квітня 2020 року № 9-к, від 26 травня 2020 року № 11-к, від 25 червня 2020 року № 13- к, від 28 липня 2020 року № 16-к, від 26 серпня 2020 року № 19-к, від 28 вересня 2020 року № 21-к, від 22 жовтня 2020 року № 22-к, від 24 листопада 2020 року № 23-к, від 23 грудня 2020 року № 24-к, від 26 січня 2021 року № 4-к, від 23 лютого 2021 року № 6-к, від 24 березня 2021 року № 8-к, від 28 квітня 2021 року № 11-к, від 28 травня 2021 року № 12-к, від 29 червня 2021 року № 14-к, від 26 жовтня 2021 року № 15-к, від 20 серпня 2021 року № 18-к, від 27 вересня 2021 року № 21-к, від 26 жовтня 2021 року № 27-к, від 26 листопада 2021 року № 30-к, від 26 грудня 2021 року № 31-к та скасувати їх;

- зобов`язати ДП «Алкон-Діамант» НТАК «Алкон» НАН України відновити попередні умови праці начальника юридичного відділу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ДП «Алкон-Діамант» НТАК «Алкон» НАН України здійснити донарахування та виплату заробітної плати за весь період незаконного переведення на неповний робочий тиждень, а саме з травня 2017 року по січень 2022 року в сумі 364 952,61 гривень;

- зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплатити суми недоотриманої заробітної плати з 2017 року по липень 2023 року як різницю між 80 % від розміру заробітної плати встановленої для директора ДП «Алкон-Діамант» НТАК «Алкон» НАН України та сум виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період з 2017 року по липень 2023 року;

- стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 45 000,00 грн.

Посилався на те, що 01 листопада 2011 року на підставі наказу № 12-к від 01 листопада 2011 року його було прийнято юристом до штату ДП «Алкон-Діамант» НТАК «Алкон» НАН України.

01 січня 2017 року на підставі наказу № 32-квід 30 грудня 2017 року він був переведений на посаду начальника юридичного відділу ДП «Алкон-Діамант» НТАК «Алкон» НАН України.

Зазначає, що роботодавець порушив його права та незаконно встановив обмеження у виплаті заробітної плати через підроблені заяви про встановлення режиму неповного робочого тижня, внаслідок чого ним недоотримано заробітну плату в розмірі 364 952,61 грн.

29 січня 2025 року рішенням Зінківського районного суду Полтавської області в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

28 травня 2025 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 29 січня 2025 року залишено без змін.

28 червня 2025 року (зареєстровано у Верховному Суді 30 червня 2025 року) ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Зінковського районного суду Полтавської області від 29 січня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення в справі незначної складності, що виникла з трудових відносин, з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірівпрожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

справи про розірвання шлюбу;

справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що незалежно від того, чи визнавав справу малозначною суд першої чи апеляційної інстанції, такою її може визнати касаційна інстанція, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюється й на стадію касаційного провадження.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

У справі предметом позову є вимоги про визнання незаконими наказів та їх скасування, відновлення попередніх умов праці, здійснення донарахування та виплати заробітної плати за весь період незаконного переведення на неповний робочий день, зобов`язання здійснити розрахунок та виплатити суми неодоотриманої заробітної плати, стягнення моральної шкоди.

Загальна сума, яку просить стягнути позивач, складає 661 217,65 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн).

У касаційній скарзі заявник не зазначив, що розгляд справи в касаційному суді має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Посилання заявника на неврахування судом висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення у малозначній справі такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову в відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарги касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1995 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Водночас застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Заявник подав касаційну скаргу на судові рішення в справі незначної складності, що виникла з трудових відносин, з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зінковського районного суду Полтавської області від 29 січня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Алкон-Діамант» Науково-технологічного алмазного концерну «Алкон» Національної академії наук України про стягнення заборгованості з недоотриманої заробітної плати.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров