Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Годованюк Ю.Р., розглянувши цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Паркове місто 45" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Паркове місто 45" (надалі за текстом - позивач) звернулося до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (надалі за текстом - відповідач, споживач), про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язків щодо оплати наданих комунальних послуг, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою АДРЕСА_1 (надалі за текстом - квартира) у сумі 24 102,50 грн. з яких 16 469,40 грн. основного боргу, 6 254,43 грн. інфляційних втрат та 1 378,67 грн. 3% річних.

Ухвалою Суду від 18.11.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача до суду відзив не надходив.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

За приписами ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово- комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно з п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Положеннями п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Позивач забезпечує утримання і експлуатацію багатоквартирного (житлового) буд. АДРЕСА_2 та утримує його прибудинкову територію на підставі відповідних договорів із безпосередніми виконавцями робіт та надавачами послуг, що підтверджується відповідною довідкою позивача від 27.10.2021 та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, відповідно до статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (тут і надалі - Закон у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №400029528 від 20.10.2024 власником квартири є відповідач.

За приписами статті 15 Закону співвласник, зокрема, зобов`язаний: виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; брати участь у проведенні реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника (ч. 2 статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Відповідно до статті 20 Закону, частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.

Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів (стаття 23 Закону).

А у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (стаття 13 Закону).

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

У відповідача, на рівні з іншими співвласниками багатоквартирного (житлового) будинку АДРЕСА_2 наявний обов`язок щомісяця оплачувати свою частку затверджених органами управління позивача внесків і платежів у рахунок покриття витрат на експлуатацію і ремонт будинку, утримання прибудинкової території, а також інші обов`язкові платежі, передбачені рішеннями Загальних зборів співвласників будинку і Статутом.

29.09.2019 Загальними зборами співвласників багатоквартирного (житлового) будинку № 45 був затверджений внесок на утримання будинку і прибудинкової території в розмірі 9,40 грн/м2 загальної площі квартири/нежитлового приміщення, що підтверджується копією рішення, оформленого протоколом № 1, питання 3.

Також, Загальними зборами співвласників багатоквартирного (житлового) будинку АДРЕСА_2 розглянуто питання щодо застосування обмежень в частині користування спільним майном, в т.ч. обмеження у користуванні інженерним обладнанням будинку, прибудинковою територією, для власників (наймачів, орендарів), які не сплачують обов`язкові платежі на утримання та ремонт такого майна, прийнято рішення про введення штрафу в розмірі 0,3% за кожен день прострочення після 20-го числа у разі несплати власником приміщення платежів, внесків на утримання будинку та прибудинкової території та погіршення фінансового стану позивача. Нарахування штрафу розпочинається після 2-х місяців заборгованості та нараховується до повного погашення боргу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Отже, відповідач є споживачем наданих позивачем комунальних послуг за адресою місцезнаходження квартири.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні за змістом висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 462/1232/23.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач належним чином виконав обов`язки щодо надання житлово-комунальних послуг, адже у строки та в порядку надав споживачеві житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Отже, як наймачі (власники) та споживачі житлово-комунальних послуг, згідно ст. 162 ЖК України, зобов`язані не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.

Відповідно положень "Порядку формування на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011, калькуляційною одиницею розрахунку нормативних витрат є 1 кв. метр загальної площі, що перебуває у власності або у наймі фізичної чи юридичної особи. Всі розміри внесків (тарифів) на утримання прибудинкової території встановлені відповідними протоколами загальних зборів співвласників, які додані ОСББ до матеріалів справи. Доказів визнання вказаних рішень загальних зборів матеріали даної господарської справи не містять.

Згідно з доводами позивача, відповідач не сплачувала за надані житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, за нею утворилась заборгованість, що становить 16 469,40 грн. за період з 01.01.2022 по 01.11.2024.

Відповідачем належними доказами вищевказаний розрахунок не спростовано, інший розрахунок сторонами не надано.

З огляду на викладене, враховуючи те, що заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 16 469,40 грн. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент ухвалення рішення не надав документів, які свідчили про сплату вказаної заборгованості, а також, не надав доказів неотримання ним вищенаведених житлово-комунальних послуг чи оформлення у встановленому порядку відмови від їх отримання, не спростував належними та допустимими доказами наданого позивачем розрахунку спірної заборгованості, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог про стягнення суми основного боргу, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення 16 469,40 грн. заборгованості підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 378,67 грн 3% річних та 6 254,43 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем здійснено нарахування сум 3% річних та інфляційних втрат поетапним методом, де базою нарахування визначено всю суму заборгованості по поточний місяць надання послуг включно, а періодом - поточний місяці оплати комунальних послуг.

Суд зазначає, що квартира відповідача не підпадає під перелік об`єктів щодо яких застосовуються законодавчі обмеження щодо нарахування інфляційних нарахувань, процентів річних згідно до Постанови КМ України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 № 206.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, що міститься у позові, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення 1 378,67 грн 3% річних та 6 254,43 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи все вказане вище, суд доходить до висновку про задоволення позову повністю.

Позивач просить суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно Довіреності № 1 від 10.07.2024 адвокат Кліпановський А.П. (надалі за текстом - адвокат) надає правову допомогу позивачу.

10.07.2024 між адвокатом, як фізичною особою-підприємцем, та позивачем було укладено Договір про надання правничої допомоги (надалі за текстом - Договір послуг) за змістом умов якого надає правничу допомогу позивачу.

Відповідно до Акту надання послуг адвокат надав, а позивач прийняв послуги загальною вартістю 3000,00 грн.

Позивач сплатив адвокату 3000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №821 від 12.08.2024 та №822 від 12.08.2024.

Відтак, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн підтверджуються належними доказами.

Втім, виходячи з критерію обгрунтованості судових витрат, суд зазначає наступне.

У Постанові Верховного Суду у справі №910/9714/22 від 02.02.2024 викладено критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторони.

Так заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Втім, суд звертає увагу позивача, що витрати на послугу з підготовки розрахунку інфляційних нарахувань та 3% річних вартістю 1500,00 грн. (п.1 Акту) не відповідає критерію обгрунтованості, адже є складовою послуги підготовки позовної заяви вартістю 1500,00 грн. (п.2 Акту), оскільки позивачем заявлено до стягнення заборгованість з урахування компенсаційних нарахувань разом з сумою основного боргу.

Так, суд зауважує, що за загальним правилом послуги адвоката, наслідком яких є оформлення заяв по суті чи з процесуальних питань, поглинаються останніми.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для покладення на відповідача 1500,00 грн. (послуга підготовки позовної заяви) судових витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Паркове місто 45" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Паркове місто 45" заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 16 469 (шістнадцять тисяч чотириста шістдесят дев`ять) гривень 40 копійок основного боргу, 6 254 (шість тисяч двісті п`ятдесят чотири) гривні 43 копійки інфляційних втрат, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 67 копійок 3% річних, 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень;

Учасники справи:

Позивач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Паркове місто 45" (04114, місто Київ, вулиця Вишгородська, будинок 45, ідентифікаційний код 43020617);

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В. В. Гребенюк