Справа № 946/2665/25
Провадження № 2-о/946/150/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пащенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Топтигіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про встановлення факту припинення трудових відносин,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа - ФОП ОСОБА_2 , про встановлення факту припинення трудових відносин. В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказала, що вона з 16.09.2015 року перебуває у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 на посаді оператора-касира, що підтверджується відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, виданими Відділом обслуговування громадян №7 (сервісний центр) в місті Ізмаїл Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.12.2024 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 заявниця народила дитину та скористалася своїм правом на отримання відпустки для догляду за дитиною до 3 років з 01.06.2018 року. Заявниця вказала, що у кінці 2020 року зі слів колеги, з якою вона працювала до народження дитини, їй стало відомо, що ФОП ОСОБА_2 припинила свою діяльність. ОСОБА_2 у телефонній розмові пояснила, що їй нічого не відомо, вона виїхала за кордон України на постійне місце проживання та нічим допомогти не може. 30.04.2020 року за рішенням ФОП ОСОБА_2 Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру ФОП та громадських формувань від 16.01.2025 року. На момент припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 мала звільнити заявницю з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, видати наказ про звільнення, внести запис у трудову книжку та відзвітувати перед відповідними органами. З моменту перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, тобто, з 01.06.2018 року, заявниця не виконує роботу за трудовим договором із роботодавцем - ФОП ОСОБА_2 , а остання, в свою чергу, не сплачує заявниці заробітну плату. ОСОБА_1 зазначила, що на даний час вона не може скористатися своїм правом на працю, так як у відповідних державних органах немає жодних відомостей про те, що вона припинила трудові відносини із ФОП ОСОБА_2 . В свою чергу, її чоловік не може отримати соціальну відпустку на дитину, бо не має змоги надати довідку, що вона не скористалась цим правом за своїм місцем роботи. 06.03.2025 року заявницею було направлено за адресою колишнього місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 заяву про звільнення та видачу трудової книжки з відповідним записом. Відповідь на цю заяву вона не отримала. Дані про фактичне припинення трудових відносин підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) від 25.12.2024 року та листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.01.2025 року. У вказаних документах зазначено, що у період часу з 17.09.2015 року по 31.05.2018 року за заявницю звітувала ФОП ОСОБА_2 , далі, з 01.05.2018 року по 09.04.2021 року звітував страхувальник Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області. З огляду на зазначене, заявниця просить суд встановити факт припинення трудових відносин між нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ФОП ОСОБА_2 , з 30.04.2020 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представниця ОСОБА_3 вимоги заяви підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Заінтересована особа ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляд сповіщена належним чином, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, заяв чи клопотань по справі суду не надала.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала, що вона із ОСОБА_1 працювали разом. Коли почалася пандемія ковід, вони припинили працювати та їм було повідомлено, що більше працювати не будуть. Працівники написали заяви про звільнення «за згодою сторін». Свідок написала та їй було видано трудову книжку. ОСОБА_1 пішла в цей же час у декретну відпустку.

Вислухавши заявницю, її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.09.2015 року перебуває у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 , що підтверджуєтьсявідомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, виданими Відділом обслуговування громадян №7 (сервісний центр) в місті Ізмаїл Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.12.2024 року та довідкою від 10.01.2018 року №17 (а.с.8-9, 10, 18).

30.04.2020 року за рішенням ФОП ОСОБА_2 Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 ,що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру ФОП та громадських формувань від 16.01.2025 року (а.с.11).

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.01.2025 року у період часу з 17.09.2015 року по 31.04.2018 року за заявницю звітувала ФОП ОСОБА_2 , далі, з 01.05.2018 року по 09.04.2021 року звітував страхувальник Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (а.с.14).

06.03.2025 року заявницею було направлено за адресою місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 заяву про звільнення та видачу трудової книжки з відповідним записом (а.с.15). Згідно відомостей щодо відстеження поштового трекінгу, поштове відправлення вручено одержувачу (а.с.16, 17).

Відповідно до довідки від 15.05.2018 року №32 ОСОБА_1 взята на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантоване право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п 2.2, 2.3, 2.4, 2.6, 2.8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою.

У статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про факт припинення трудових відносин ОСОБА_1 між нею та ФОП ОСОБА_2 за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, з 30.04.2020 року.

Враховуючи, що факт припинення з 30.04.2020 року трудових відносин заявниці з ФОП ОСОБА_2 в судовому засіданні доведений належними та допустимими доказами, проте внести відповідний запис до трудової книжки не видається можливим, що порушує право заявниці на проведення звільнення у відповідності до вимог діючого законодавства та її подальше працевлаштування, іншого способу захисту окрім звернення до суду немає, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 208-209, 234, 235, 256-259, 263, 264, 265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , заінтересована особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 , про встановлення факту припинення трудових відносин задовольнити.

Встановити факт припинення трудових відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , з 30 квітня 2020 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.П.Пащенко