Справа № 635/9579/23
Провадження № 2/635/2801/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Лук`яненко С.А.,

представника відповідача (в режимі відеоконференції) - Манька О.М.

секретар судового засідання Пальчук Е.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди із зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про визнання недійсним правочину, який обмежив права страхувальника та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яким просить стягнути з останньої 128198,57 гривень в якості відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої внаслідок ДТП, 45000 гривень в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок ДТП, та судові витрати у розмірі 53844,01 гривень.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 06 липня 2023 року об 11 год. 50 хв. в Харківський області, с.Пісочин, Шосе Полтавське, 161/2, водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_1 , не обрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 28.07.2023 року, яка набрала чинності, ОСОБА_3 визнано винною у вчинені вказаного ДТП та накладено адміністративне стягнення.

Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2 , тому його пошкодженням, останньому було завдано матеріальну (майнову) шкоду, яка відповідно до висновку експерта №21643 від 22.08.2023 року за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_3 , складає 99959,77 грн. Відповідно до ремонтної калькуляції цієї ж експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_2 становить 198198,57 грн. Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією «Альфа-Гарант», в якому відповідно до полісу 213956966 була застрахована цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ОСОБА_2 , позивачу було сплачено страхове відшкодування в сумі 70000 гривень.Таким чином невідшкодованою залишається матеріальна шкода в сумі 128198 гривень 57 копійок.

Разом з тим, позивач зазначив, що окрім майнової шкоди, вказаними діями йому було завдано і значної моральної шкоди, що полягає в моральних переживаннях в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, що додало додаткових проблем, порушило усталений спосіб життя позивача. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 45000 гривень.

Також позивач вказує, що за проведення експертних досліджень ним було сплачено 4588 гривень 42 копійки, витрати на професійну правничу допомогу склали 46900 гривень, а також при подані позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 2355 гривень 59 копійок.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та викликано сторін по справі.

08.11.2023 року на адресу суду за допомогою підсистеми «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Манько О.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позовна заява необґрунтована, так як покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страховий платіж та має достатній розмір страхової суми для компенсації шкоди суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, також позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті недостатньо виплаченого розміру страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача, тим самим зазначені обставини мають істотне значення, що свідчить про суттєві порушення вимог ст.979 ЦК України (№435-ІV), ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№1961-ІV), так як зазначені обставини суттєво впливають на встановлений законом порядок виплати страхового відшкодування, що є підставою у відмові позивних вимогах в повному обсязі. 04 квітня 2023 року відповідач (страхувальник) уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - договір страхування), за яким страхувальник застрахував цивільно-правову відповідальність, пов`язану з експлуатацією автомобіля марки «Ford Fusion» (далі - забезпечений транспортний засіб), що підтверджується Полісом №213956966. Відповідач на дату настання дорожньо-транспортної події мала Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який передбачає виплату страхової суми на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 320 000, 00 гривень, за шкоду заподіяну майну - 160 000, 00 гривень з нульовою франшизою. На момент ДТП цивільна-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ Страхова Компанія «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04 квітня 2023 року № 213956966. Загальний розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілого, складає 360 00,00 грн., що підтверджується полісом №213956966 від 04.04.2023 року. Позивач подав позовну заяву, обґрунтовуючи, що на його думку саме з відповідачки необхідно стягнути відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої ДТП у розмірі 128198,57 грн. Відповідно до вимог п.22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№1961-ІV) визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховиком в даних правовідносинах виступає ТДВ Страхова Компанія «Альфа-Гарант», загальний розмір страхових сум, згідно полісу відповідача, складає 320000,00 грн., на відшкодування майну потерпілому, який оцінено у 198198,57. (320000, 00 > 198198,57), розмір якого покриває шкоду в повному обсязі. Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до відповідача, відповідальність якого на час страхового випадку була застрахована у межах страхового відшкодування, тому належним відповідачем по справі є страховик ТДВ Страхова Компанія «АльфаГарант».

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 45000,00 гривень представник відповідача зазначає, що позивач не надав доказів, що у нього особисто та у родині перебуває один транспортний засіб, окрім цього транспортний засіб з місця ДТП продовжив рух звичайним способом без залучення евакуатора, що підтверджує використання автомобіля у повсякденному житті позивача. Враховуючи, що позивачем лише задекларовано про те, що на його думку у нього відбулося моральна шкода, без жодного підтвердження належними доказами, настання самої шкоди та наслідків - такі вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2023 року задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Манько О.М. про витребування доказів, у Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» витребувано належним чином завірені матеріали всієї страхової справи (№ЦВ23/3609), яку було відкрито ТДВ Страхова Компанія «Альфа-Гарант» за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 06.07.2023 року о 11 годині 50 хвилин в Харківській області, смт.Пісочин, Шосе Полтавське, 161/2, між транспортними засобами «Ford Fusion» державний номерний знак НОМЕР_1 (власник автомобіля ОСОБА_2 ) та «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_2 (власник автомобіля ОСОБА_1 ).

24 листопада 2023 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Майбороди С.С. надійшла відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що йому та позивачу не було відомо про існування додаткових договорів страхування, адже їх копії не було надано. Позивач висуває вимоги до відповідача про стягнення різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Стосовно розміру моральної шкоди, адвокат Майборода С.С. зазначає, що обґрунтування спричинення такої шкоди та правові підстави її стягнення були чітко викладені в позовній заяві, тому доводи сторони відповідача про необґрунтованість цих вимог є безпідставними. Щодо судових витрат на проведення експертизи у відповіді на відзив вказано, що сторона відповідача вважає, що страховиком порушено вимогу п.34.2 ст.34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому відповідно до п.34.3 ст.34 вказаного закону саме страховик має відшкодовувати витрати на проведення експертизи. Дану позицію представник позивача вважає хибною, адже доказів порушення страховиком зазначених вимог сторона відповідача не надала. Таким чином наведені стороною відповідача у відзиві заперечення щодо позову не мають бути прийняті.

30 листопада 2023 на адресу суду на допомогою підсистеми «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Манько О.М. надійшли заперечення, в яких останній вказав, що позовна заява залишається необґрунтованою, так як покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника (позивача), цивільно-правова відповідальність якого застрахована та має достатній розмір страхової суми для компенсації шкоди - суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, матеріали справи підтверджують, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті недостатньо виплаченого розміру страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача, тим самим зазначені обставини мають істотне значення, що свідчить про суттєві порушення вимог ст.979 ЦК України (№435-ІV), ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№1961-ІV), так як зазначені обставини суттєво впливають на встановлений законом порядок виплати страхового відшкодування, що є підставою у відмові позивних вимогах в повному обсязі.

14 грудня 2023 року на адресу суду від Товариства з додатково відповідальністю Страхової компанія «Альфа-Гарант» надійшли докази, витребувані ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2023 року.

21 лютого 2024 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , в якій просить: поновити строк на подачу зустрічного позову; визнати недійсною з моменту укладання, Угоду б/н про розмір страхового відшкодування від 20.09.2023 року укладеної між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією «Альфа-Гарант», як таку що обмежує права страхувальника ОСОБА_2 в гарантованому ліміті страхового відшкодування, розмір якого встановлено Полісом № від 04.04.2023 року; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1010985,00 (один мільйон десять тисяч дев?ятсот вісімдесят п?ять гривень) 00 окоп. та судові витрати у розмірі 6000,00 00 коп. за проведення експертної оцінки встановлення розміру моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14200 гривень.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 лютого 2024 року задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Манько О.М. задоволено, витребувано у Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» належним чином завірені, пронумеровані та прошиті матеріали всієї страхової справи №ЦВ/23/3609 з описом матеріалів, які перебувають у страховій справі, яку було відкрито ТДВ Страхова Компанія «Альфа-Гарант» за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 06.07.2023 року о 11 годині 50 хвилин в Харківській області, смт.Пісочин, Шосе Полтавське, 161/2, між транспортними засобами «Ford Fusion» державний номерний знак НОМЕР_1 (власник автомобіля ОСОБА_2 ) та «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_2 (власник автомобіля ОСОБА_1 ), поновлено відповідачу строк для подання зустрічного позову, прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про визнання недійсним правочину, який обмежив права страхувальника та стягнення моральної шкоди та об`єднати в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

06 березня 2024 року на адресу суду від Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанія «Альфа-Гарант» надано витребувані ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 лютого 2024 року докази.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 червня 2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано у Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» належним чином завірені документи, які перебувають у страховій справі (№ЦВ23/3609), яку було відкрито ТДВ Страхова Компанія «Альфа-Гарант» за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 06.07.2023 року о 11 годині 50 хвилин в Харківській області, смт.Пісочин, Шосе Полтавське, 161/2, між транспортними засобами «Ford Fusion» державний номерний знак НОМЕР_1 (власник автомобіля ОСОБА_2 ) та «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_2 (власник автомобіля ОСОБА_1 ), а саме:Висновок експерта/Аварійний сертифікат.

26 червня 2024 року на адресу від Товариства з обмеженою відповідальністю Страхової компанія «Альфа-Гарант» надало витребувані докази ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 червня 2024 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 серпня 2024 року підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди із зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про визнання недійсним правочину, який обмежив права страхувальника, та стягнення моральної шкоди закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом Майборода С.С. підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові і у відповіді на відзив, заперечував проти задоволення зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом Манько О.М. проти задоволення первісного позову заперечував, навівши підстави, вказані у відзиві на позов та запереченнях, просив задовольнити зустрічний позов.

Представник відповідача за зустрічним позовом ТДВ СК «Альфа-Гарант» в судове засідання не прибув, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву за позов не надав.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи і надані сторонами докази, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 06 липня 2023 року об 11 год. 50 хв. в Харківський області, с.Пісочин, Шосе Полтавське, 161/2, водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 28.07.2023 року, яка набрала чинності, ОСОБА_3 визнано винною у вчинені вказаного ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ОСОБА_1 є власником автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ОСОБА_2 є власником автомобіля Ford Fusion державний номерний знак НОМЕР_1 .

У відповідності до полісу №214631063 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 застрахована в ПАТ «СК «УСГ», страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн., розмір франшизи 3000 грн.

07.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ Страхова компанія «Альфа Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого, яка сталася 06.07.2023 року.

20 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ Страхова компанія «Альфа Гарант» із заявою про страхове відшкодування витрат, пов`язаних із пошкодженням автомобіля.

09.07.2023 року ОСОБА_2 звернулася до ТДВ Страхова компанія «Альфа Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого, яка сталася 06.07.2023 року.

Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу справа №23/3609 від 18.07.2023 незалежним оцінювачем був оглянутий транспортний засіб Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2 , встановлені пошкодження, їх характер і визначені дії для їх усунення.

11.08.2023 року за участі ОСОБА_1 і представника ТДВ СК «Альфа Гарант» був оглянутий транспортний засіб Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2 і складений протокол огляду транспортного засобу.

Засіданням комісії ТДВ СК «Альфа Гарант» 25.09.2023 був затверджений Страховий акт №ЦВ/23/3609, яким визначено розмір страхового відшкодування ОСОБА_1 на підставі Угоди про розмір страхового відшкодування від 20.09.2023 у сумі 70000 грн.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування згідно Угоди страхова сума за договором №213956966 від 03.04.2023 160000 грн., страхова сума на дату складання цього розрахунку 160000 грн., погоджена сума страхового відшкодування без вирахування франшизи 70000 грн., безумовна франшиза 0 грн., сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи згідно Угоди від 20.09.2023 -70000 грн.

Як вбачається із Угоди про розмір страхового відшкодування від 20.09.2023, укладеною між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 , сторони з метою врегулювання дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06.07.2023, на підставі ст.36 п.2 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» досягли згоди, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається із урахуванням франшизи, яка за полісом 213956966 складає 0,00 грн., в розмірі 70000,00 грн. Вказана сума страхового відшкодування є остаточною, сторони не матимуть претензій щодо розміру цієї суми. Однак положення цієї Угоди не позбавляє права потерпілого звертатись до особи винної у завданні збитків до повного відшкодування шкоди,завданої внаслідок ДТП від 06.07.2023, у відповідності до чинного законодавства.

Відповідно до висновку експерта №21643 від 22.08.2023 року за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок ДТП, що мало місце 06.07.2023, складає 99959,77 грн. Вартість експертного дослідження, за яке сплатив ОСОБА_1 , становить 4588,42 грн., що підтверджується копією рахунку №1020 від 02.08.2023 року та платіжної квитанції в АТ КБ «ПриватБанк» від 09.08.2023 року на суму 4588,43 грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції №21643 від 21.08.2023, яка додана до цієї експертизи як додаток, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_2 становить 198198,57 грн., з яких загальна сума вартості робіт-25740,00 грн., загальна сума фарбування -29310,60 грн., загальна сума запасних частин -143147,97 грн.

Згідно полісу №213956966 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн., розмір франшизи 0 грн.

Як вбачається із вказаного полісу, разом із полісом також були укладені наступні договори: Договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання до автоцивілки» 06-ТR/ЕР-213956966 (страхова сума 160000 грн.), Договір добровільного страхування наземного транспорту «Автооберіг» 06-GR/ЕР-213956966 (страхова сума 100000 грн.), Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних тз «Додаткова автоцивілка» 12-ДЦВ/ЕР-213956966 (страхова сума 100000,00 грн.), Договір добровільного страхування від нещасних випадків на транспортні «Захист водія» 02-ТРзв/ ЕР-213956966 (страхова сума 10000,00 грн.), Договір добровільного страхування від нещасних випадків на транспорті «Паушальний» 02-ТРпа/ ЕР-213956966 (страхова сума 50000,00 грн.).

Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією «Альфа-Гарант», в якому відповідно до полісу 213956966 була застрахована цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ОСОБА_2 , позивачу було сплачено страхове відшкодування в сумі 70000 гривень.

У заяві на виконання ухвали суду від 13.11.2023 року ТДВ СК «Альфа Гарант» зазначило, що підставою для виплати визначеної суми страхового відшкодування-зазначена угода, інші дії повністю узгоджуються із Законом про ОСЦПВ, а саме: страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна»

Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь в якості відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої ДТП, 128198,57 грн., а також 45000 моральної шкоди та судові витрати на загальну суму 53844,01 грн.

Відповідач просить визнати недійсною з моменту укладання, Угоду б/н про розмір страхового відшкодування від 20.09.2023 року, укладеної між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією «Альфа-Гарант», як таку що обмежує права страхувальника ОСОБА_2 в гарантованому ліміті страхового відшкодування, розмір якого встановлено Полісом № від 04.04.2023 року; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1010985,00 (один мільйон десять тисяч дев?ятсот вісімдесят п?ять гривень) 00 коп. та судові витрати у розмірі 6000,00 00 коп. за проведення експертної оцінки встановлення розміру моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14200 гривень.

На підтвердження моральної шкоди ОСОБА_2 надала суду Висновок експерта №2024/02/18 комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілого, позивача від 18.02.2024, відповідно до висновку якого введення ОСОБА_1 в оману страхову компанію і суд відносно розміру відшкодування від страхової компанії, підписання протиправного договору, психосоматичні хвороби, які виникли після цього, є писхотрамуючими для ОСОБА_2 , неправомірними діями ОСОБА_1 їй завдано моральної шкоди, рекомендований розмір відшкодування моральних страждань в цивільному провадженні для ОСОБА_2 становить 1010985 грн.

На підтвердження витрат за проведення експертизи надано Договір про надання послуг з проведення експертизи щодо розміру відшкодування моральної шкоди від 10.02.2024, Акт прийому-передачі виконаних робі (наданих послуг) від 19.02.2024, квитанція №1 на суму 3000 грн, скриншот щодо проведеної операції 10.02.2024 АТ «Ощадбанк» по сплаті ОСОБА_2 3000 грн. експерту.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до вимог пункту 36.4. статті 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як зазначалося вище, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Розмір оціненої шкоди був визначений відповідно висновку експерта №21643 від 22.08.2023 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження у сумі 99959,77 грн. Надана позивачем ремонтна калькуляція №21643 на суму 198198,57 грн. є додатком до висновку експерта. Висновок експерта щодо визначення реальної вартості понесених позивачем збитків відсутній.

Як вбачається із Угоди про розмір страхового відшкодування від 20.09.2023, укладеною між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 , сторони досягли згоди, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається із урахуванням франшизи, яка за полісом 213956966 складає 0,00 грн., в розмірі 70000,00 грн. Вказана сума страхового відшкодування є остаточною, сторони не матимуть претензій щодо розміру цієї суми.

Отже наявні в матеріалах справи докази дають підстави для висновків, що страховик заподіювача шкоди та потерпіла особа визнали за взаємною домовленістю суму, яку має отримати потерпіла особа у зв`язку із пошкодженням майна.

Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 06.10.2021 р. у справі № 362/3043/18

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодуванняна страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК Українита 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду від 20 серпня 2024 року у справі №712/9328/21 та Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивачем не доведено розміру сум, які у відповідності із законодавством має відшкодувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Так за договором страхування ОСОБА_2 ліміт відповідальності страховика становить 160000,00 грн., розмір франшизи 0 грн. Крім того, разом із полісом також були укладені наступні договори: Договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання до автоцивілки» 06-ТR/ЕР-213956966 (страхова сума 160000 грн.), Договір добровільного страхування наземного транспорту «Автооберіг» 06-GR/ЕР-213956966 (страхова сума 100000 грн.), Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних тз «Додаткова автоцивілка» 12-ДЦВ/ЕР-213956966 (страхова сума 100000,00 грн.), Договір добровільного страхування від нещасних випадків на транспортні «Захист водія» 02-ТРзв/ ЕР-213956966 (страхова сума 10000,00 грн.), Договір добровільного страхування від нещасних випадків на транспорті «Паушальний» 02-ТРпа/ ЕР-213956966 (страхова сума 50000,00 грн.). Розмір оціненої шкоди був визначений відповідно висновку експерта №21643 від 22.08.2023 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження у сумі 99959,77 грн.

Отже розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Відтак вимоги позивача до відповідача в частині стягнення матеріальної шкоди не ґрунтуються на положенні закону, а відтак не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується».

Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. В даному випадку моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо до нього особисто, та у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача та третьої особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На обґрунтування завданої моральної шкоди позивач зазначає, що завдана йому моральна шкода полягає в моральних переживаннях у зв`язку із пошкодженням його транспортного засобу, що додало йому додаткових проблем, порушило його усталений спосіб життя, перешкодило вести активний спосіб життя через втрату мобільності, насамперед наданням волонтерської допомоги підрозділам ЗСУ, а також тим, що відповідачка жодних спроб відшкодувати спричинену шкоду не здійснювала, тому він вимушений був звернутись до суду за захистом своїх прав.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А тому, з урахуванням наведених позивачем підстав, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн.

Вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що була спричинена відповідачем.

Враховуючи викладене вище, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди підлягає задоволенню частково.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про визнання недійсним правочину, який обмежив права страхувальника та стягнення моральної шкоди суд зазначає таке.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Таким чином, погодження суми страхового відшкодування шляхом укладення Угоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування в силу статті 202 ЦК України є правочином, відповідає вимогам статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК, яка визначає загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

?зміст правочину не повинен суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

?особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

?волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

?правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

?правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

До оспорюваних правочинів належать, зокрема, ті:

1.що вчинені неповнолітньою особою за межами своєї цивільної дієздатності (ст. 222 ЦК України);

2.що вчинені фізичною особою, що обмежена у дієздатності, без згоди піклувальник (ст. 223 ЦК України);

3.що вчинені під впливом помилок (ст. 229 ЦК України);

4.що вчинені під впливом тяжкої обставини (ст. 233 ЦК України);

5.фіктивні правочини (ст. 234 ЦК України);

6.удавані правочини, тобто правочини, які учинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили (ст. 235 ЦК України) тощо.

ОСОБА_1 скористався своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримав страхове відшкодування, а ТДВ СК "Альфа-Гарант" забезпечило реалізацію права позивача на отримання страхового відшкодування у розмірі погодженого зі страховою компанією.

Як зазначалося вище, розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Посилання сторони відповідача на те, що підписавши вищевказану Угоду були порушені її права, суд не приймає, оскільки вказаною угодою визначено, що сторони не матиму жодних фінансових або будь яких інших претензій щодо розміру цієї суми. Відповідач не є стороною Угоди і стосовно вимог до винної у ДТП особи вказана угода не містить жодних положень, підстави, передбачені законом, для визнання угоди недійсною відсутні.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову про визнання недійсною з моменту укладання Угоди б/н про розмір страхового відшкодування від 20.09.2023 року, укладеною між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією «Альфа-Гарант», як таку що обмежує права страхувальника ОСОБА_2 в гарантованому ліміті страхового відшкодування, розмір якого встановлено Полісом № від 04.04.2023 року і стягення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1010985,00 грн.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, судові витрати по справі слід покласти на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Позивачем ОСОБА_1 були понесені судові витрати зі сплати судового збору за майнові вимоги у розмірі 1281,10 грн. і за майнові вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 1073,60 грн.

Оскільки у задоволенні вимог майнового характеру позивачу відмовлено і стягнуто моральну шкоду у розмірі 3000 грн., то з відповідача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 71,57 грн. (1073/100х6,67%)

Крім того позивач просить стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги у розмірі 46900 грн., на підтвердження чого надав договір про надання правової допомоги від 08.10.2023 року, укладений між ним та адвокатом Майбородою С.С.

В Договорі про надання правничої допомоги визначена фіксована сума гонорару за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 46900,00 грн. В той час до суду не наданий детальний опис наданих послуг у зв`язку з наданням правничої допомоги позивачем, що позбавляє суд можливості визначити обсяг робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що є необхідним для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

У зв`язку з цим суд відмовляє позивачу у стягненні судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги за їх недоведеністю.

Стосовно судових витрат відповідача ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

ОСОБА_2 був сплачений судовий збір за подання зустрічного позову у розмірі 2442,40 грн. Враховуючи, що суд відмовив у задоволенні зустрічної позовної заяви, то витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підтвердження витрат на правову допомогу ОСОБА_2 надано договір про надання професійної правничої допомоги від 20.10.2023 року з додатковою угодою до нього, обґрунтування правничої допомоги адвокатом по договору, Акт приймання-передачі від 23.12.2023, повноваження представника відповідача адвоката Манько О.М.

В той час, як вбачається із обґрунтування правничої допомоги, адвокатом надано правову допомогу у виді консультування клієнта щодо порядку подачі зустрічного позову, складання зустрічної позовної заяви, представництво у суді першої інстанції позивача за зустрічним позовом. Всього попередньо надано послуг на дату 21.02.2024 року на суму 14200 грн.

Оскільки у задоволенні зустрічного позову відмовлено, то витрати на правову допомогу адвоката задоволенню не підлягають. Детального опису інших послуг, які надані адвокатом, та їх розрахунку матеріали справи не містять.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 76-80, 141, 263-265 ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) гривень.

В іншій частині позовних вимог -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 71 (сімдесят одна) грн. 57 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про визнання недійсним правочину, який обмежив права страхувальника та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Відповідач за зустрічним позовом-Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , місцезнаходження м.Київ, бульвар Лесі Україники,26.

Суддя С.А.Лук`яненко