ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 456/2672/17

провадження № 61-5211св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - держава в особі Львівської обласної державної адміністрації в інтересах якої до суду звернувся прокурор Львівської області,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Моршинська міська рада Стрийського району Львівської області,

третя особа - філія «Стрийське лісове господарство» державного підприємства «Ліси України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2023 року у складі судді Яніва Н. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року у складі колегії суддів Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

у справі за позовом прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Моршинської міської ради Стрийського району Львівської області, третя особа - філія «Стрийське лісове господарство» державного підприємства «Ліси України», про визнання недійсними рішень та витребування майна.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року прокурор Львівської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, правонаступником якого у спірних правовідносинах є Львівська обласна державна адміністрація, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Моршинської міської ради Стрийського району Львівської області (далі - Моршинська міська рада), третя особа - філія «Стрийське лісове господарство» державного підприємства «Ліси України», про визнання недійсними рішень та витребування майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що прокуратура Львівської області у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000230 встановила факт незаконного вибуття з власності держави земельних ділянок на території Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області (далі - Лисовицька сільська рада), на яких знаходяться ліси природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення (заказник), розпорядження якими на час прийняття рішень відносилось до компетенції Кабінету Міністрів України.

Так, рішенням Лисовицької сільської ради від 11 липня 2003 року № 89 ОСОБА_1 передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,6000 га (ділянка № НОМЕР_1 - площею 0,4000 га, ділянка № НОМЕР_2 - площею 0,2000 га) для ведення особистого селянського господарства (кадастрові номери :02:001:0199, :03:002:0173) та видано державний акт серії ЯБ № 128040. У 2005 році ОСОБА_1 відчужив земельну ділянку № НОМЕР_1 загальною площею 0,4000 га ОСОБА_5 на підставі договору дарування земельної ділянки від 14 квітня 2005 року.

Рішенням Лисовицької сільської ради від 04 лютого 2003 року № 64 ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,4600 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :03:001:0312) та видано державний акт серії ЯА № 734908. 02 грудня 2005 року ОСОБА_6 відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, яка в подальшому 03 лютого 2006 року частину земельної ділянки площею 0,4000 га за договором купівлі-продажу відчужила ОСОБА_5 .

Рішенням Лисовицької сільської ради від 21 жовтня 2003 року № 110 ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,4000 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :03:001:0200) та видано державний акт серії ЯБ № 128039. 14 квітня 2005 року ОСОБА_2 відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_5 за договором дарування.

Рішенням Лисовицької сільської ради від 04 лютого 2003 року № 64 ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,4500 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :03:001:0311) та видано державний акт серії ЯА № 734907. 03 лютого 2006 року ОСОБА_3 відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу.

У 2006 році ОСОБА_5 виготовив технічну документацію із землеустрою, якою набуті ним земельні ділянки об`єднано в одну ділянку загальною площею 1,6500 га та присвоєно кадастровий номер :03:001:0321.

Органом досудового розслідування (протокол огляду від 16 березня 2017 року) встановлено, що спірні земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту та накладаються на земельну ділянку ДП «Стрийське лісове господарство» (квартал № 490, виділи 2, 3, 4) що входять у межі Ландшафтного заказника місцевого значення «Моршинський» та згідно із статтею 150 ЗК України є особливо цінними землями лісового фонду.

Окрім цього, вказана земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП «Стрийське лісове господарство» та за цільовим призначенням належала до категорії земель лісового фонду.

Рішеннями Лисовицької сільської ради при наданні земельних ділянок з держлісфонду ДП «Стрийське лісове господарство» загальною площею 1,65 га у кварталі № НОМЕР_3 , виділи 2, 3, 4, ці ділянки віднесено до земель сільськогосподарського призначення, чим фактично змінено їх цільове призначення.

Враховуючи те, що Лисовицька сільська рада не була органом, уповноваженим приймати рішення про зміну цільового призначення спірних земельних ділянок, сільська рада вийшла за межі своїх повноважень.

Лисовицька сільська рада при прийнятті рішень про відведення вказаних земельних ділянок лісогосподарського призначення у власність відповідачів діяла поза межами повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України, стаття 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статті 7, 17, 28, 23 пункту 5 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» ЛК України), тому такі рішення відповідно до статті 155 ЗК України є незаконними та підлягають визнанню недійсними.

Оскільки земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, наявні правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки у добросовісного набувача у порядку статті 388 ЦК України.

Що стосується позовної давності, прокурор зазначив, що прокуратурі області стало відомо про допущені порушення у ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000230, зокрема 16 березня 2017 року, після проведення огляду земельних ділянок з накладенням таксаційних карт на карту місцевості. При цьому органу, що визначений прокурором у даній справі як позивач, про наведені порушення не було відомо на час подання позову, про що свідчить лист з Секретаріату Кабінету Міністрів України від 06 червня 2017 року № 4677/0/2-17.

Прокурор просив суд:

- визнати недійсним рішення Лисовицької сільської ради від 11 липня 2003 року № 89 у частині щодо затвердження документації з землеустрою по передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_1 , площею 0,4000 га :02:001:0199);

- визнати недійсним рішення Лисовицької сільської ради від 04 лютого 2003 року № 64 у частині щодо затвердження документації з землеустрою по передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_6 , площею 0,4600 га :03:001:0312);

- визнати недійсним рішення Лисовицької сільської ради від 21 жовтня 2003 року № 110 у частині щодо затвердження документації з землеустрою по передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , площею 0,4000 га :03:001:0200);

- визнати недійсним рішення Лисовицької сільської ради від 04 лютого 2003 року № 64 у частині щодо затвердження документації з землеустрою по передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 , площею 0,4500 га :03:001:0311);

- витребувати у ОСОБА_5 на користь держави у особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 1,6500 га (кадастровий номер :03:001:0321).

Окрім цього, прокурор просив визнати поважними причини пропуску позовної давності та поновити строк звернення до суду.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Стрийський міськрайонний суд Львівської області рішенням від 16 травня 2023 року, яке Львівський апеляційний суд постановою від 22 лютого 2024 року залишив без змін, в задоволенні позову відмовив.

Скасував заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали суду від 18 вересня 2017 року у даній цивільній справі, у виді арешту, накладеного на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0321, площею 1,65 га, що розташована на території Лисовицької сільської ради, що на праві власності належить ОСОБА_5 , який зареєстрований у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_4 .

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування слід відмовити у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту, а в задоволенні позовних вимог про витребування майна - у зв`язку з недоведеністю обставин, що підтверджують заявлені позовні вимоги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2024 року до Верховного Суду, заступник керівника Львівської обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 11 квітня 2024 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував її із Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

01 травня 2024 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі прокурор посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18, від 20 грудня 2023 року у справі № 916/1517/22 та інших.

У касаційній скарзі зазначається, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України як преюдиційного, такого що стало підставою для звернення прокурора до суду із даним позовом, адже в межах цього провадження встановлено факт набуття фізичними особами (відповідачами у справі) спірних земельних ділянок з порушенням законодавства.

Прокурор зазначає про те, що сільська рада не була органом, уповноваженим у спірних відносинах приймати рішення про зміну цільового призначення спірних земельних ділянок, які відносяться до земель лісового фонду. Оскільки на спірній земельній ділянці розташовані ліси природоохоронного, наукового та історико-культурного призначення (заказник), що підтвердженого поданими прокурором доказами, сільська рада не вправі була приймати рішення про передачу їх у власність громадян, що свідчить про те, що така діяла поза межами повноважень та не у спосіб, передбачений законодавством.

Наданими прокурором доказами також підтверджується факт перебування спірної земельної ділянки за межами населеного пункту та те, що остання накладається на землі лісогосподарського призначення.

Вимоги прокурора про визнання недійсними рішень є ефективним способом захисту.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи

Суд встановив, що Лисовицька сільська рада рішенням від 11 липня 2003 року № 89 передала ОСОБА_1 у власність земельні ділянки загальною площею 0,6000 га (ділянка № НОМЕР_1 - площею 0,4000 га, ділянка № НОМЕР_2 - площею 0,2000 га) для ведення особистого селянського господарства (кадастрові номери :02:001:0199 та :03:002:0173).

На підставі даного рішення ОСОБА_1 30 вересня 2004 року отримав державний акт на право власності серії ЯБ № 128040 на земельну ділянку площею 0,6000 га, яка розташована на території Лисовицької сільської ради. Вказаний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 34.

З опису меж земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка площею 0,4000 га, кадастровий номер :02:001:0199 межує від В до А з землями держлісгоспу, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,2000 га, кадастровий номер :03:002:0173 межує від В до А з землями держлісгоспу.

Згідно із актом встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_1 , що є невід`ємною частиною технічної документації із землеустрою про виконані роботи по підготовці до видачі державного акта на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, у присутності представників суміжних землекористувань було проведено встановлення та узгодження меж земельної ділянки. Вказаний акт підписаний директором ДП «Стрийський лісгосп».

Згідно із договором дарування від 14 квітня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Новальковською М. М. та зареєстрованим у реєстрі за № 885, ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,4 га, що надана для ведення особистого селянського господарства, у межах згідно з планом, яка розміщена на території Лисовицької сільської ради.

Лисовицька сільська рада рішенням від 04 лютого 2003 року № 64 передала ОСОБА_6 у власність земельну ділянку загальною площею 0,4600 га для ведення особистого селянського господарства.

На підставі даного рішення ОСОБА_6 15 липня 2005 року отримав державний акт на право власності серії ЯА № 734908 на земельну ділянку площею 0,4600 га, кадастровий номер :03:001:0312, яка розташована на території Лисовицької сільської ради. Вказаний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 72.

02 грудня 2005 року ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продав, а ОСОБА_4 купила земельну ділянку площею 4 600 кв. м, яка розташована на території Лисовицької сільської ради для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:001:0312.

03 лютого 2006 року ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продала, а ОСОБА_5 купив земельну ділянку площею 4 600 кв. м, яка розташована на території Лисовицької сільської ради для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:001:0312.

Лисовицька сільська рада рішенням від 21 жовтня 2003 року № 110 передала ОСОБА_2 у власність земельну ділянку загальною площею 0,4000 га для ведення особистого селянського господарства.

На підставі даного рішення ОСОБА_2 30 вересня 2004 року отримала державний акт на право власності серії ЯБ № 128039 на земельну ділянку площею 0,4000 га, кадастровий номер :03:001:0200, яка розташована на території Лисовицької сільської ради. Вказаний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 33.

З опису меж земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка площею 0,4000 га кадастровий номер :03:001:0200 межує від В до А з землями держлісгоспу.

У відповідності до акта встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_2 , що є невід`ємною частиною технічної документації із землеустрою про виконані роботи по підготовці до видачі державного акта на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 від 21 липня 2004 року у присутності представників суміжних землекористувань було проведено встановлення та узгодження меж земельної ділянки. Вказаний акт підписаний директором ДП «Стрийський лісгосп».

Згідно із договором дарування від 14 квітня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Новальковською М. М. та зареєстрованим у реєстрі за № 887, ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,4 га, що надана для ведення особистого селянського господарства, у межах згідно з планом, яка розміщена на території Лисовицької сільської ради.

Лисовицька сільська рада рішенням від 04 лютого 2003 року № 64 передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,4500 га для ведення особистого селянського господарства.

На підставі даного рішення ОСОБА_3 15 липня 2005 року отримала державний акт на право власності серії ЯА № 734907 на земельну ділянку площею 0,4500 га, кадастровий номер :03:001:0311, яка розташована на території Лисовицької сільської ради. Вказаний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 71.

03 лютого 2006 року ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продав, а ОСОБА_5 купив земельну ділянку площею 4 500 кв. м, яка розташована на території Лисовицької сільської ради для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:001:0311.

У подальшому, 16 червня 2005 року на замовлення ОСОБА_5 Стрийський районний відділ Львівської регіональної філії Центру ДЗК виготовив технічну документацію із землеустрою, за якою дві земельні ділянки, отримані у власність ОСОБА_5 на підставі договорів дарування, укладених з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було об`єднано у одну земельну ділянку площею 0,8000 га. Згідно із планом встановлення меж вбачається, що вказана земельна ділянка від А до Б межує з землями сільської ради, від Б до А - землі держлісгоспу. Згідно із актом встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки від 04 травня 2005 року за участі ОСОБА_5 та представників суміжних землекористувань А-Б землі ОСОБА_8 , Б-А землі ОСОБА_9 проведено встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_5 і опис їх положення на місцевості. Вказаний акт підписаний суміжними землекористувачами у тому числі ОСОБА_9 , який на той час був директором ДП «Стрийський лісгосп», без жодних зауважень.

Вказана земельна ділянка площею 0,80 га надана ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства на території Лисовицької сільської ради, їй присвоєно кадастровий номер :03:001:0310 та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 567224.

В подальшому вказану земельну ділянку ОСОБА_5 об`єднав з іншими земельними ділянками, які він отримав згідно договорів купівлі-продажу, укладених з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що графічно стверджується наявною у матеріалах справи копією схеми меж земельних ділянок громадян на території Лисовицької сільської ради, виготовленої ДП «Львівський інститут землеустрою» у 2017 році.

Згідно із державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 040372 від 10 лютого 2006 року ОСОБА_5 на підставі договорів дарування від 14 квітня 2005 року ВСВ № 312029, ВСВ № 312030, купівлі-продажу від 03 лютого 2006 року ВСЕ № 724726, ВСЕ № 724724 є власником земельної ділянки площею 1,6500 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:001:0321, що розташована у с. Баня-Лисовицька Стрийського району Львівської області (проект відведення по зміні цільового призначення земельних ділянок для будівництва рекреаційного комплексу у с. Баня-Лисовицька Стрийського району).

Згідно із рішенням Лисовицької сільської ради від 25 квітня 2007 року № 310 вирішено затвердити проект відведення по зміні цільового призначення земельної ділянки. Погоджено ОСОБА_5 зміну цільового призначення земельної ділянки площею 1,65 га із земель сільськогосподарського призначення (для ведення особистого селянського господарства) на землі рекреаційного призначення (для будівництва та обслуговування рекреаційного комплексу).

У матеріалах справи наявна копія планшету № 2 лісовпорядкування 2010 року з відміченими кварталами, схема Ландшафтного заказника місцевого значення «Моршинський», площею 3 084,6 га, погоджена Львівською державною лісовпорядною експедицією 2013 року та затверджена директором ДП «Стрийський лісгосп» ОСОБА_9. у 2013 році та нечитабельна копія планшету № 4 лісовпорядкування.

Відповідно до охоронного зобов`язання від 12 жовтня 1998 року Держуправління Мінекобезпеки у Львівській області передало під охорону землекористувачу Стрийському держлісгоспу ДЛГО «Львівліс» заповідний об`єкт - Ландшафтний заказник «Моршинський» місцевого значення, який створений рішенням Львівського облвиконкому від 09 жовтня 1984 року № 495 з метою збереження в природному стані цінних високобонітетних насаджень ялиці в наукових, природоохоронних та естетичних цілях. Заповідний об`єкт розташований - Стрийський район, Моршинське лісництво, квартал 7-48, 50-69.

Також відповідно до охоронного зобов`язання від 27 січня 2010 року № 04-05-300 Держуправління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області передало під охорону землекористувачу ДП «Стрийський лісгосп» Львівського ОУЛМГ заповідний об`єкт Ландшафтний заказник «Моршинський» місцевого значення, площею 3 084,6 га, який створений рішенням Львівського облвиконкому від 09 жовтня 1984 року № 495 з метою збереження в природному стані цінних високобонітетних насаджень ялиці в наукових, природоохоронних та естетичних цілях. Заповідний об`єкт розташований - Львівська область, Стрийський район, ДП «Стрийський лісгосп» в особі директора ОСОБА_9., Задеревацьке лісництво квартал 7-44, Лисовицьке лісництво квартал 45-48, 50-69 і входить до складу природо-заповідного фонду України, який охороняється як національне надбання і є складовою частиною світової системи природних територій і об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

У матеріалах справи також наявна титульна сторінка плану лісонасаджень Лисовицького лісництва ДП «Стрийське ЛГ» Львівської області лісовпорядкування 2010 року, загальна площа 1 644 га.

З довідки ДП «Стрийський лісгосп» від 24 жовтня 2016 року № 425 відомо, що відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2011 року пройшла зміна нумерації кварталів, у зв`язку з чим квартал № 58 Ландшафтного заказника місцевого значення Лисовицького лісництва ДП «Стрийський лісгосп» став кварталом № 490 без змін площ та меж.

Згідно листа Львівської державної лісовпорядної експедиції вих. № 551 від 20 жовтня 2016 року, адресованого ДП «Стрийський лісгосп», наданого на запит вих. № 406 від 12 жовтня 2016 року, частина земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0321 та :03:001:0312 знаходяться у кварталі № НОМЕР_3 Лисовицького лісництва ДП «Стрийський лісгосп» у частині виділів 2, 3, 4. Орієнтована площа перекриття 2,7 га. Дані встановлено шляхом натурного обстеження лісових ділянок та шляхом аналізу Публічної кадастрової карти України.

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру розглянула лист прокуратури Львівської області від 26 травня 2017 року № 05/1-519 вих-17 щодо дотримання вимог земельного законодавства при вилученні земельних ділянок на території Лисовицької сільської ради та повідомила, що згідно з планово-картографічними матеріалами, відображеними у технічних документаціях із землеустрою та проекті формування території Лисовицької сільської ради, вказані земельні ділянки (кадастрові номери: :03:001:0312, :03:001:0200, :02:001:0199 і :03:001:0311), які передавались громадянам у власність, розташовані у межах населеного пункту (угіддя - пасовища).

Згідно із відомостями Державного земельного кадастру, земельна ділянка площею 1,6500 га (кадастровий номер :03:001:0312), яка утворена у результаті об`єднання вказаних земельних ділянок, розташована за межами населеного пункту.

За інформацією ДП «Стрийське лісове господарство», земельна ділянка площею 1,6500 га відноситься до ландшафтного заказника місцевого значення «Моршинський» Лисовицького лісництва ДП «Стрийський лісгосп», квартал № 490.

Згідно із листа Львівської державної лісовпорядної експедиції вих. № 831 від 25 жовтня 2019 року, адресованого ДП «Стрийський лісгосп», відповідно до планово-картографічних матеріалів Проекту формування території і встановлення межі Лисовицької сільської ради (інв. № 238/1 від 21 лютого 1992 року) земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0312 розміщена за межами населеного пункту с. Баня-Лисовицька у межах кварталу № 58 ДП «Стрийський лісгосп».

З листа відділу архітектури, містобудування та земельних відносин Стрийської районної державної адміністрації Львівської області від 23 липня 2020 року № 568/14-21 відомо, що земельна ділянка із кадастровим номером :03:001:0312 знаходиться на території Лисовицької сільської ради за межами населених пунктів с. Лисовичі та с. Баня-Лисовицька.

Надати копії генеральних планів сіл Лисовичі та Баня-Лисовицька неможливо, оскільки вони розроблені в 1-му примірнику кожний на паперових носіях.

З листа Львівської державної лісовпорядної експедиції вих. № 393/01-04 від 02 серпня 2017 року відомо, що частина земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0321 знаходиться у кварталі № НОМЕР_3 Лисовицького лісництва ДП «Стрийський лісгосп» у частині виділів 2, 3, 4. Орієнтована площа перекриття 1,7 га. Дані встановлено шляхом натурного обстеження лісових ділянок та шляхом аналізу Публічної кадастрової карти України.

Згідно із листа відділу у Стрийському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 18 травня 2021 року № 28-13-0.33-232/118-21 ДП «Стрийське лісове господарство» на їх запит було надано належно завірені копії матеріалів проекту формування і встановлення меж Лисовицької сільської ради з відповідними копіями картографічних матеріалів. У додатках зазначено копію проекту формування території і встановлення межі Лисовицької сільської ради, графічний матеріал (карта) формування території Лисовицької сільської ради, однак такі у матеріалах справи відсутні.

У матеріалах справи наявне викопіювання з Публічної кадастрової карти України земельної ділянки Лисовицького лісництва ДП «Стрийський лісгосп», на якому умовними позначеннями вказана межа земельної ділянки ДП «Стрийський лісгосп» та межа населеного пункту. Зазначене викопіювання виконано та підписано інженером-геодезистом ОСОБА_10 .

Також, наявний план земельної ділянки з каталогом координат поворотних точок земельної ділянки Лисовицького лісництва ДП «Стрийський лісгосп», розроблений ПП «Зем Світ» у 2021 році, згідно умовних позначень якого на плані відзначена фактична межа території ДП «Стрийський лісгосп», межі земельної ділянки (кадастровий номер :03:001:0321) та межі населених пунктів згідно Публічної кадастрової карти України.

План земельної ділянки на території Лисовицької сільської ради (за межами населеного пункту) (накладка) виготовлений ТОВ «Азимут» у 2016 році.

У матеріалах справи наявний акт технічного обстеження лісових площ, призначених для відчуження зі складу лісового фонду від 13 листопада 1984 року, план ділянки виділеного із лісового фонду Моршинського лісництва для розташування зони відпочинку для санаторія «Пролісок» у постійне користування.

Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів Української РСР від 24 травня 1985 року № 320-р та додатку № 21 Прикарпатській територіальній раді по управлінню курортами профспілок із земель Стрийського лісгоспзагу вилучено у постійне користування земельну ділянку площею 6,35 га.

Згідно із постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 05 грудня 2005 року Стрийською міжрайонною прокуратурою проведено перевірку законності передачі у приватну власність земельних ділянок в урочищі «Сойми» та прийняття рішення від 04 лютого 2003 року № 64. Доказів, які б підтвердили порушення чинного законодавства при проведенні засідання сесії, підготовці та прийнятті рішення від 04 лютого 2003 року № 64 не здобуто. У зв`язку з чим відмовлено у порушенні кримінальної справи за фактом передачі земельних ділянок у власність громадянам на підставі рішення від 04 лютого 2003 року № 64 сесії Лисовицької сільської ради на підставі пункту 2 статті 6 КПК України, тобто за відсутністю ознак складу злочину.

Відповідно до ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2017 року кримінальне провадження № 0000230 від 08 листопада 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України закрито з нереабілітуючих підстав. З мотивувальної частини вказаної ухвали вбачається, що ОСОБА_7 , будучи службовою особою, обіймаючи посаду спеціаліста 1 категорії виробничого відділу Стрийського районного відділу Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» будучи службовою особою, яка обіймає на державному підприємстві посаду, пов`язану з виконанням адміністративно-господарських функцій, перебуваючи за місцем основної праці у приміщенні Стрийського районного відділу Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», діючи умисно, у липні 2004 року склав та видав завідомо неправдиві документи, а саме план встановлення меж та кадастровий план земельної ділянки, які посвідчив особистим підписом, подав для підпису начальнику Стрийського районного відділу Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» ОСОБА_11 , ввівши в такий спосіб останнього в оману та переконавши його в достовірності даних у поданих документах та в результаті видав замовнику робіт у складі технічної документації із землеустрою про виконані роботи по підготовці до видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 в с. Баня-Лисовицька Стрийського району Львівської області та у липні 2005 року склав та видав завідомо неправдиві документи, а саме план встановлення меж та кадастровий план земельної ділянки, які посвідчив особистим підписом та видав замовнику робіт у складі технічної документації із землеустрою про виконані роботи по підготовці до видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що дані земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту села Баня-Лисовицька Стрийського району Львівської області та відповідно до пункту 1.4 Положення «Про ландшафтний заказник місцевого значення «Моршинський», оголошені заказником та є лісовими угіддями Лисовицького лісництва ДП «Стрийський лісгосп» Львівського ОУЛМГ, на яких наявні лісові насадження, не відобразив їх розташування за межами населеного пункту в межах охоронних природних територій, які віднесені до Ландшафтного заказника місцевого значення «Моршинський» Лисовицького лісництва ДП «Стрийський лісгосп» Львівського ОУЛМГ та наявність на цих ділянках лісових насаджень, що стало підставою для отримання ОСОБА_2 в подальшому 30 вересня 2004 року правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку - державного акта серії ЯБ № 128039 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0200 та ОСОБА_3 - 15 липня 2005 року державного акта серії ЯА № 734907 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0311.

У матеріалах справи наявний протокол слідчої дії, а саме огляду місця події від 16 березня 2017 року, проведений у межах кримінального провадження № 0000230 від 08 липня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, згідно якого об`єктом огляду є земельні ділянки із кадастровим номером :03:001:0321 площею 1,65 га та із кадастровим номером :03:001:0312 площею 0,46 га, що у відповідності до державних актів на право власності розташовані за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Баня-Лисовицька. Під час огляду за допомогою геодезичних приладів GPS проведено польові геодезичні виміри шляхом введення координат точок повороту меж земельних ділянок. У ході огляду встановлено, що земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту на землях держлісфонду у кварталі № НОМЕР_3 , виділи № 2, 3, 4 Лисовицького лісництва ДП «Стрийський лісгосп». Також у ході огляду встановлено, що вся площа вкрита лісовими насадженнями, а саме кущами та деревами породи дуб, граб, ялина, береза, осика.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права

і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо визнання недійсними рішень Лисовицької сільської ради

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18).

Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19).

Ефективним способом захисту права власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення є пред`явлення вимоги про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) у порядку статті 387 ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18).

У справі, що переглядається, позовні вимоги прокурора спрямовані на повернення спірної земельної ділянки у власність держави, як такої, що незаконно вилучена з державної власності з переданням у приватну власність, тому пред`явлення позову в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування не є належним способом захисту інтересів держави.

Відповідно до вказаного, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано дійшли до висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсними рішень Лисовицької сільської ради задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про витребування земельної ділянки

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 ЛК України).

В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України).

Відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності. Суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.

Ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.

До земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України).

Проте, можливість набуття права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення передбачена також положеннями статей 56, 57 ЗК України.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду, які перебувають у державній власності, її передача у приватну власність фізичним особам здійснена з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, що є підставою для визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування щодо передання цієї земельної ділянки у власність фізичних осіб та її витребування від кінцевого власника.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово приходила до висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17).

Суди вказували, що держава, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є володільцем спірної земельної ділянки, але як власник має право володіння нею (частина перша статті 317 ЦК України). Тому права держави підлягають захисту шляхом витребування такої ділянки з володіння кінцевого набувача. Статус володільця у держави буде відновлений у разі задоволення вимог у частині витребування на її користь спірної земельної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру запису про право власності держави на цю ділянку.

Згідно із статтею 57 ЗК України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди - іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що на підтвердження підстав позову про те, що спірна земельна ділянка належить до категорії земель лісового фонду, на якій знаходиться заповідний об`єкт Ландшафтний заказник «Моршинський» місцевого значення та перебуває у постійному користуванні філії «Стрийське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» прокурор не надав належних, допустимих та достатніх доказів.

У даній справі за клопотанням ДП «Стрийський лісгосп» суд першої інстанції двічі призначав судову експертизу, а саме 14 травня 2018 року ухвалою призначено судову земельно-технічну експертизу та 04 червня 2021 року ухвалою суду призначено комплексну судову експертизу з питань землеустрою та лісогосподарської експертизи, жодна з яких не була проведена у зв`язку з ненаданням експертам необхідних для надання відповіді на поставлені запитання документів, зокрема не було надано технічної документації та планово-картографічні матеріали ландшафтного заказника місцевого значення «Моршинський», який відноситься до особливо цінних земель від 2001 року та від 2011 року, генеральних планів населених пунктів с. Лисовичі та с. Баня-Лисовицька Стрийського району Львівської області з каталогом координат зовнішніх меж землекористування у державній системі координат СК-63, технічної документації на земельну ділянку ДП «Стрийське лісове господарство» з каталогом координат зовнішніх землекористування у державній системі координат СК-63.

На підтвердження позовних вимог прокурор не надав технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована на території Лисовицької сільської ради для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, де було б чітко визначено межі земельної ділянки, не надав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою до складу якої входить спірна земельна ділянка.

Крім цього, матеріали справи не містять планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2001 року та 2010 року на які прокурор посилається у позовній заяві.

Через відсутність генплану та неможливість визначити межі Лисовицької сільської ради за наявними документами достовірно встановити факт накладення земельних ділянок неможливо.

Відповідно до вказаного, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів встановлення факту накладення земельних ділянок.

Доводи касаційної скарги про те, що наданими прокурором доказами підтверджується факт перебування спірної земельної ділянки за межами населеного пункту та те, що вона накладається на землі лісогосподарського призначення зводяться до переоцінки доказів у справі, проте Верховний Суд є судом права, а не факту, і, діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 400 ЦПК України, не здійснює переоцінку доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Доводи про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували факт закриття кримінального провадження щодо спеціаліста 1 категорії виробничого відділу Стрийського районного відділу Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» ОСОБА_7 з нереабілітуючих підстав як преюдиційний є безпідставними, оскільки ця обставина не доводить підстав позову про витребування спірної земельної ділянки.

Посилання в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18, від 20 грудня 2023 року у справі № 916/1517/22 та інших є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують зроблені у справі висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко Є. В. Петров