Провадження № 2/761/3341/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 серпня 2025 року Шевченківський районний суд міста Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., при секретарі Каніковському Б.А., за участі представника позивача адвоката Попової І.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за Договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого позивачка зазначила, що 08 вересня 2021 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до якого позивачка передала, а відповідачка отримала гроші в сумі 675 000 грн., що на день передачі грошей відповідало еквіваленту в сумі 25000 доларів США. Строк повернення грошових коштів було визначено до 01 вересня 2022 року, однак ані в зазначений день, ані після відповідачка грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим позивачка просить стягнути з відповідачки на свою користь грошові кошти на загальну суму 1 612 229 грн.13 коп. з яких:

-основний борг 25 000 тисяч доларів США, що станом на день звернення до Шевченківського районного суду м. Києва складав 1 029 637 грн. 50 коп.;

-інфляційне збільшення - 165 160,35 грн.;

-3% річних - 62 793,78 грн.;

-курсова різниця - 354 637 грн. 50 коп.;

-судовий збір у розмірі - 15 140 грн. 00 коп.;

-витрати на професійну правничу допомогу - 30 000 грн. 00 коп.

За результатами розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Макаренко І.О.

На виконання розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 26.02.2025 року №01-08-297, здійснено повторний автоматизований розподіл цивільної справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 26.02.2025 року справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2025 року закрито підготовче засідання та призначити цивільну справу до судового розгляду по суті на 02 червня 2025 року о 13 год. 00 хв. з викликом сторін та свідка ОСОБА_3 .

В судовому засіданні, яке відбулось 04 серпня 2025 року, позивачка та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Не заперечували проти постановлення заочного рішення у справі.

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, а саме а саме шляхом надіслання судової повістки про виклик до суду на адресу місця реєстрації відповідача та шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України. Заяви про відкладення судового засідання або повідомлення про причини своєї неявки від відповідача не надходили.

Суд, керуючись вимогами ст.ст.130, 280 ЦПК України вважає за можливим заслухати справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_3 пояснив, що йому відомо про боргове зобов`язання відповідачки перед позивачко. Він був присутній при неодноразових телефонних дзвінках позивачки до відповідачки, в ході яких позивачка пропонувала відповідачці повернути грошові кошти за договором позики, але остання відмовлялась.

Суд, вислухавши позивачку та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, приходить до наступних висновків.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом встановлено, що 08 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , був укладений договір позики грошових коштів, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І., та зареєстрований в реєстрі за №800.

Одночасно із укладенням договору позики, відповідачем у справі було власноруч написано розписку, яка дублює положення укладеного договору, та посилання на яку також міститься в пункті 1 договору позики від 08.09.2021 року.

Відповідно до п. 1 договору позики від 08.09.2021 року, Позичальник отримала від Позикодавця, а Позикодавець передала у власність Позичальникові гроші в сумі 675 000 (шістсот сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідало еквівалентові суми 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Києва. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником.

Відповідно до підпункту «б» п. 2 договору позики від 08.09.2021 року, Сторони домовились про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 01 вересня 2022 року. Позичальник має право здійснити дострокове погашення позики.

На виконання зобов`язань визначених п. 1 договору позики, позивачем було передано, а відповідачем прийнято грошові кошти у сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США, про що відповідачем власноруч було складено розписку від 08.09.2021 року, про що було зазначено вище.

Відповідно до абзацу 2-го підпункту «в» п. 2 договору позики від 08.09.2021 року, сторонами було погоджено, що при неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 01.09.2022 року) Позикодавець вправі стягнути індекс інфляції за весь час прострочення, а також стягнути 3% річних від простроченої суми.

Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання по поверненню суми боргу не виконала.

Зазначене було підтверджено показаннями свідка ОСОБА_3 , який підтвердив, що відповідач свої зобов`язання по поверненню суми боргу не виконала. Численні звернення до відповідачки не призвели до повернення боргу.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Так зазначив Верховний Суд у постановах від 16 червня 2022 року у справі № 344/17277/20 (провадження № 61-12109св21), від 7 грудня 2022 року у справі № 565/12/19 (провадження № 61-4470св22) та від 19 грудня 2022 року у справі № 754/10390/16 (провадження № 61-9032св22), від 20 березня 2023 року у справі № 724/569/20.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оригінал та копію наданої боргової розписки та надавши їй належну оцінку, суд встановив, що вона підтверджує укладення між сторонами договору позики.

Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відтак, позовні вимоги про стягнення коштів за договором позики від 08.09.2021 року є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення суми позики в іноземній валюті - доларах США, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 справа № 464/3790/16-ц зазначає, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грошова сума у доларах США.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивачем у позовній заяві доведені обставини, на які він посилається, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення коштів у розмірі 354 637 грн. 50 коп. курсової різниці

Відповідно до п. 1 договору позики від 08.09.2021 року, Позичальник отримала від Позикодавця, а Позикодавець передала у власність Позичальникові гроші в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США.

Разом з тим, станом на день подання позовної заяви про стягнення боргу, офіційний курс валют по відношенню долара США до гривні складає 41,1855 грн/USD.

За таких обставин, сума боргу у розмірі 25 000 тисяч доларів США, станом на день звернення до Шевченківського районного суду м. Києва складає - 1 029 637 грн. 50 коп.

З вищевикладеного вбачається наявність загального розміру курсової різниці у розмірі 354 637 грн. 50 коп.

Відповідно до частини першої стаття 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга цієї норми допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За умовами укладеного між сторонами у справі Договору та боргової розписки, вбачається, що курсова різниця входить до суми несплаченого боргу за рахунок валютних коливань в бік збільшення.

З огляду на викладене, грошове зобов`язання Кредитора має прив`язку до еквіваленту в іноземній валюті. За таких обставин розмір грошових коштів, які підлягають стягненню залежить саме від дати здійснення фактичного виконання зобов`язання (повернення грошових коштів). Отже, враховуючи те, що розмір гривневого еквіваленту наявного боргу прав перераховується (коригується) Боржником станом на дату, що передує даті саме фактичної сплати боргу з урахуванням курсу долара США до гривні, втрати Кредитора від знецінення національної валюти внаслідок інфляції, зокрема і у разі порушення Боржником своїх зобов`язань за Договором, відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.04.2021 у справі № 910/11077/20.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 130, 141, 259, 263-265, 280, 354,355ЦПК України суд:

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за Договором позики- задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошові кошти на загальну суму 1 612 229 грн. 13 коп. з яких: основний борг 25 000 тисяч доларів США, що станом на день звернення до Шевченківського районного суду м. Києва складає 1 029 637 грн. 50 коп.; інфляційне збільшення - 165 160,35 грн.; 3% річних - 62 793,78 грн.; курсова різниця - 354 637 грн. 50 коп.;

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі - 15 140 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.08.2025 року.

Суддя Ю.О. Матвєєва

04 серпня 2025 року