Справа № 177/1426/25
Провадження № 2/177/982/25
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

Іменем України

04 серпня 2025 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Лященко В.В.

за участю секретаря судового засідання Антонінок А.Д.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Пироженко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кривому Розі цивільну справу № 177/1426/25 за позовом органу опіки та піклування - виконавчого комітету Новопільської сільської ради, подану в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Новопільської сільської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

У червні 2025 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на території Новопільської сільської ради Криворізького район виявлений малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який залишився без батьківського піклування. З 07 лютого 2025 року малолітній ОСОБА_2 перебуває на обліку служби справах дітей як такий, що опинився в складних життєвих обставинах. Батько дитини помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати дитини зловживає алкогольними напоями, не приділяє належної уваги його вихованню, не забезпечує догляд, контроль за поведінкою та навчанням сина. Малолітній ОСОБА_2 був переданий рідній сестрі ОСОБА_4 та тимчасово влаштований в її родину до моменту вирішення питання щодо постійного влаштування дитини. 14 травня 2025 року тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_2 було припинено на підставі заяви його сестри. У зв`язку з цим дитина знову опинилися без батьківського піклування. На даний час мати дитини знаходиться у м. Одеса, сину не телефонує, не цікавиться його життям. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, в зв`язку з чим позивач просить суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожитковою мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідною віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття на користь закладу або особи, до яких буде влаштовано дитину.

Ухвалою суду від 04.06.2025 було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого засідання та викликом сторін.

Ухвалою суду від 14.07.2025 справу було призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи вимоги доводами викладеними в позові, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Причину своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подавала.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судовому засіданні вважала доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідач ОСОБА_3 є матір`ю та ОСОБА_5 - батьком малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01.11.2013 року.

Батько дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Криворізьким районним відділом державної реєстрації акті цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровській області 03 жовтня 2018 року.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ОСОБА_3 зареєстрованим значиться її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено даними реєстру територіальної громади.

ОСОБА_3 за час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе з позитивної сторони, виховувала двох дітей, одна з них - дитина з інвалідністю, дітей виховувала сама, чоловік загинув на будівництві, неповнолітній син ОСОБА_6 проживав з нею. Виконком Веселівської сільської ради в 2013-2015 роках тричі вилучав малолітніх дітей з сім`ї та направляв до дитячого відділення районної лікарні під час довготривалих запоїв батьків. Після смерті чоловіка, ОСОБА_3 спиртні напої не вживала, діти були доглянуті, охайні. Умови проживання неповнолітньої дитини в сім`ї при обстеженні були задовільні. Після трагедії, ОСОБА_3 деякий час вживала спиртні напої, на території старостату не проживає, що вбачається з характеристики старости Веселівського старостинського округу від 12.05.2025 №121-09/-2-29.

Згідно характеристики наданої 20.05.2025 філією Веселівської гімназії Красівського ліцею Новопільської сільської ради, ОСОБА_7 навчається в навчальному закладі з першого класу, рівень загальних інтелектуальних здібностей середній, систематично не виконує домашнє завдання, потребує постійного контролю за навчанням зі сторони вчителя, виховується в неповній сім`ї, мати належного контролю за навчанням сина не здійснює, зовсім не приділяє уваги його вихованню, не підтримує його, не допомагає у навчанні.

01 квітня 2025 року о 23-00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, залишила малолітнього сина самого без нагляду за адресою: АДРЕСА_2 , про що інспектором сектору ювенальної превенції відділу превенції Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області складено Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку до КНП «Дитяча міська клінічна лікарня №3» Одеської міської ради.

Згідно наказу служби у справах дітей від 04 квітня 2025 року № 23 малолітній ОСОБА_2 був переданий рідній сестрі ОСОБА_4 та тимчасово влаштований в її родину до моменту вирішення питання щодо постійного влаштування дитини, 14 травня 2025 року тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_2 було припинено на підставі заяви його сестри ОСОБА_4 , яка відмовилася від подальшого догляду за дитиною, про що інспектором сектору ювенальної превенції відділу превенції КРУП ГУНП в Дніпропетровській області складено Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку до КП «КЦРЛ» НСР».

Відповідно висновку від 18.07.2025 № 141, орган опіки та піклування виконкому Новопільської сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки мати не виконує батьківські обов`язки відносно дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

За ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей передбачена адміністративна відповідальність (стаття 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З врахуванням вище наведених обставин справи, висновку органу опіки та піклування, положення діючого законодавства, акцентуючи увагу на забезпеченні якнайкращих інтересів дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому в цій частині позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідні роз`яснення надані в абз. 7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Крім того, в ст. 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XII), дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач ОСОБА_3 є особою працездатного віку, а тому, суд вважає за необхідне і доцільне, з урахуванням принципу розумності та справедливості, стягнути з останньої на користь закладу або особи до якого буде влаштовано дитина, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожитковою мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідною віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх та неповнолітніх осіб.

Таким чином, на підставі вказаного закону, позивач звільнений від сплати судового збору за подання даної позовної заяви.

Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 164-166 СК України,

ухвалив:

Позовну заяву Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новопільської сільської ради, подану в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки с. м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожитковою мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідною віку, щомісячно, починаючи з 02.06.2025 та до досягнення дитиною повноліття на користь закладу або особи, до яких буде влаштовано дитину.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 08.08.2025.

Суддя В.В.Лященко