П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 серпня 2025 року місто Київ

справа № 754/16198/24

провадження №22-ц/824/9720/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Коваленко І.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягувати з останнього аліменти на утримання малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 6000 грн. на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Позов мотивовано тим, що діти знаходиться на її утриманні та забезпеченні. Позивачка несе витрати по утриманню дітей, що складаються, зокрема, зі: сплати послуг за житлово-комунальні послуги, послуг за інтернет зв`язок, мобільний зв`язок (для ОСОБА_5 ), купівлі продуктів харчування, одягу, взуття та канцелярського приладдя, купівлі продуктів харчування, оплати послуг лікарів, купівля ліків, витрат на освітні послуги (школа, курси ОСОБА_6 ), дозвілля (відпочинок, кіно, зоопарк, музей, дитяче кафе, розваги дітям, іграшки для ОСОБА_6 ).

За розрахунком позивачки, за період з травня по листопад 2024 року, вона понесла витрати на утримання дітей у розмірі 135 074 грн.

Вважає, що відповідач здатен сплачувати суму аліментів, зазначену в позові, оскільки інших осіб та дітей у нього на утриманні не має, є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 3 200 грн. на кожну дитину, починаючи стягувати з 18 листопада 2024 року - дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

У решті вимог відмовлено.

У стягненні з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 968,96 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити оскаржуване рішення в частині розміру суми стягнення аліментів на суму вказану в позові - 6000 грн. на кожну дитину. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, судом не повно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, які суд визнав встановленими під час судового розгляду, не були доведені.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року в справі № 754/18089/24 шлюб між сторонами розірвано.

Позивачка на даний час не працює, оскільки молодший син потребує догляду.

Зокрема зазначає, що відповідач не заперечував того, що після розлучення він проживає один, на його утриманні ніхто не перебуває, є молодим, здоровим та працездатним, має у власності будинок та автомобіль. Ці обставини не спростовані жодним доказом.

На підтвердження позовних вимог апелянт надала належним чином оформлену виписку з її карткового рахунку за період 5 травня 2024 року по 12 листопада 2024 року, яка підтверджує понесені ОСОБА_1 витрати на оплату комунальних послуг, купівлю продуктів харчування та інших необхідних витрат.

Звертає увагу, що всі письмові докази були надані відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України, про те суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, обмежився мінімальним розміром аліментів, чим відповідно обмежив права неповнолітніх дітей на достатній життєвий рівень.

Не погоджується з оскаржуваним рішенням також в частині поділу витрат на утримання неповнолітніх дітей на основні та додаткові.

Також вважає, що судом не враховано того, що малолітні діти проживають з позивачкою, а тому і вартість комунальних послуг нараховується на неї та дітей.

Не погоджується в частині відмови щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Зазначає, що позивачем з технічних причин е було надано до суду договору про надання правничої допомоги, ордеру та квитанції про оплату послуг адвоката. Просить долучити такі докази та врахувати їх судом апеляційної інстанції.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 9 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 9 липня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 19 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 19 грудня 2017 року, видане Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Подружжя вже чотири місяці проживає окремо через конфлікти.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 (свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21 серпня 2019 року та серії НОМЕР_3 від 13 лютого 2019 року).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (докази: довідки про реєстрацію місця проживання № 79856959 від 17 лютого 2022 року, 79857176 від 17 лютого 2022 року; копія паспорта серії НОМЕР_4 ).

У період з 18 квітня 2023 року по 9 жовтня 2024 року відповідач працював у ФОП ОСОБА_7 на посаді водія автотранспортних засобів (довідка № 41 від 3 лютого 2024 року, видана ФОП ОСОБА_7 ), і отримав заробітну плату (за вирахуванням податку та військового збору) за січень - жовтень 2024 року 62 144 грн (довідка № 40 від 3 грудня 2024 року). За жовтень - листопад 2024 року відповідач отримав заробітну плату на посаді водія (за вирахуванням податку та військового збору) 12115,25 грн. (довідка № від 24 грудня 2024 року).

За період з січня 2024 року по січень 2025 року сума нарахованого доходу (без вирахуванням податку та військового збору) становить 109 447,61 грн (доказ - відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходу, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи № 1196440 від 13 березня 2025 року).

Відповідач є власником квартири (реєстраційний номер 247) за адресою: АДРЕСА_2 ; загальна площа - 62,4 кв.м., а також власником транспортного засобу Renault Master, 2000 року випуску, об`єм двигуна 2499 см3, номер кузова НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 (доказ лист про надання інформації від 23 жовтня 2024 року № 31/26-1764/1аз, виданий Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в м. Києві).

Відповідно до відомостей, які повідомила позивачка, та які не оспорювались відповідачем, за період травень 2024 року - листопад 2024 року загальна сума витрат за 7 місяців становить 135 074 грн, в тому числі травень 2024 року: 14 440 грн; червень 2024 року - 13 755 грн; липень 2024 року - 25 245 грн; серпень 2024 року - 26 414 грн; вересень 2024 року - 20 150 грн; жовтень 2024 року - 19 020 грн; листопад 2024 року - 16 050 грн.

Середня сума витрат на місяць -17 868 грн.

Зокрема: продукти харчування - 6 000 грн на місяць, загалом 42 000 грн; комунальні послуги - сума варіюється від 920 до 2000 грн на місяць (загалом- 9 736 грн); одяг та взуття- 12 654 грн; медицина (ліки, аналізи, стоматолог, офтальмолог, медичні послуги): 16 867 грн; освіта (школа, курси, гуртки) - 5 259 грн; розваги (кіно, зоопарк, музей, дитяче кафе) - 3 665 грн; мобільний зв`язок та інтернет - 2 546 грн; ремонт техніки (мобільний телефон) - 1 640 грн; психолог - 2 800 грн; відпочинок - 8000 грн; канцелярія - 2000 грн. - шпалери для дитячої кімнати - 510 грн; іграшки - 421 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати обставини, визначені у статті 182 СК, в тому числі й матеріальне становище платника аліментів, разом з тим щоб, розмір аліментів був необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд також взяв до уваги, що розмір відрахувань із заробітної плати у разі стягнення аліментів становить 50 відсотків (абзац другий частини другої статті 70 Закону України "Про виконавче провадження").

Оскільки позивачкою не доведено та судом не встановлено обставин, за яких матеріальне становище відповідача дозволило б сплачувати аліменти у заявленому в позові розмірі, суд першої інстанції за наявних у матеріалах справи доказів визначив мінімальний розмір аліментів у сумі 3196 грн щомісячно на дитину, що є рекомендованим розміром аліментів для дітей віком від 6 до 18 років. Такий розмір, зважаючи на конкретні обставини, забезпечить достатній рівень життя дітей, але не буде надмірно обтяжливим для відповідача, враховуючи наявність у власності нерухомого та рухомого майна.

Відмовляючи в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції встановив, що договір про надання правової допомоги не містить підписів адвоката та позивачки, копія ордера на надання правничої допомоги не містять підпису адвоката, скріншот на переказ коштів не містить призначення платежу. Тому відсутні правові підстави для стягнення суми, заявленої позивачем у позові, як витрати на правничу допомогу..

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до чч.1, 2 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 с. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 СК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України).

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 77, 81 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей».

Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Як на підставу своїх позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 посилалась на те, що народжені у шлюбі з відповідачем малолітні діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні та забезпеченні.

Позивачка несе витрати по утриманню дітей, та вказує, що такі витрати складаються зокрема зі сплати житлово-комунальних послуг, інтернет зв`язку, мобільного зв`язку (для ОСОБА_5 ), купівлі продуктів харчування, одягу, взуття та канцелярського приладдя, оплати послуг лікарів, купівля ліків, витрати на освітні послуги (школа, курси ОСОБА_6 ), дозвілля (відпочинок, кіно, зоопарк, музей, дитяче кафе, розваги дітям, іграшки для ОСОБА_6 ).

За розрахунком позивачки, за період з травня по листопад 2024 року, вона понесла витрати на утримання дітей у розмірі 135 074 грн., а оскільки відповідач є батьком малолітніх дітей, є фізично здоровим, не має на своєму утриманні інших осіб, вважала що виходячи з вказаних нею обставин, сума в розмірі 6000 грн. аліментів на кожну дитину є обґрунтованою та достатньою.

Проте, як правильно встановив у своєму рішенні суд першої інстанції, такі вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи тільки частково.

Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї іншого. Право на отримання аліментів мають неповнолітні діти.

Так дійсно, у позивачки є право на стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, народжених у шлюбі, які не досягли повноліття.

Як встановлено судом, сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_4 (свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21 серпня 2019 року та серії НОМЕР_3 від 13 лютого 2019 року).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання № 79856959 від 17 лютого 2022 року, 79857176 від 17 лютого 2022 року; копія паспорта серії НОМЕР_4 , малолітні діти проживають з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Аліменти покривають утримання дітей (оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін.). Додаткові витрати призначаються для розвитку певних здібностей чи витрат, пов`язаних зі стражданням у зв`язку з тяжкою хворобою.

Щодо зазначених в позові витрат на утримання дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що не всі витрати понесені позивачкою, відносяться до категорії аліменти, оскільки такі витрати, як оплата спеціалізованих курсів, гуртків, шпалери для дитячої кімнати, згідно з положеннями ст.185 СК України, підлягають окремому відшкодуванню.

Такі висновки також узгоджуються з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17.

Також, слід звернути увагу, що з наданого позивачкою розрахунку суми витрат що стосується оплати комунальних послуг, суд позбавлений можливості встановити чи ця сума стосується тільки витрат що пов`язані з користування послугами дітьми, чи це розрахунок загальної суми оплати, оскільки діти проживають в одній квартирі з матір`ю, відповідно сума до оплати нараховується із загальних показників.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позов ОСОБА_2 частково визнав позовні вимоги та погодився на оплату аліментів у мінімальному гарантованому розмірі аліментів - 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину, з урахуванням отримуваного ним доходу та надав відповідні довідки (ас. 87-90).

Як встановлено судом, за період з січня 2024 року по січень 2025 року сума нарахованого доходу відповідача (без вирахуванням податку та військового збору) становила 109 447,61 грн (згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходу, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи № 1196440 від 13 березня 2025 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому, ч. 2 ст 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму з 1 січня 2025 року для дiтей вiком до 6 рокiв становить - 2563 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн. Аналогічні розрахунки були і на час звернення до суду з цим позовом у 2024 році.

Отже, станом на 2025 рік мінімальний гарантований аліментів для дітей віком від 6 до 18 років становить: 1598 грн (50% від 3196 грн), а мінімальний рекомендований - 3196 грн.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначені розміру аліментів, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги додаткові витрати, заявлені ОСОБА_1 , з підстав зазначених вище.

Судом встановлено, що за 7 місяців позивачка понесла витрати на утримання дітей щонайменше у розмірі 68 936 грн. (продукти харчування: 6 000 грн/місяць * 7 місяців = 42 000 грн; одяг та взуття: 12 654 грн; комунальні послуги: 9 736 грн; мобільний зв`язок та інтернет: 2 546 грн.; канцелярія: 2 000 грн.), що становить 9848 грн на місяць, тобто 4924 грн. на кожну дитину.

Також, суд перевірив майновий стан та доходи відповідача й установив, що він працює, у 2024 році отримував дохід у вигляді середньої заробітної плати на місяць у розмірі 6188,28 грн, має на праві власності нерухоме майно та транспортний засіб.

Оскільки позивачкою не доведено обґрунтованість стягнення з ОСОБА_2 12 000 грн. на місяць аліментів (по 6 000 грн. на кожну дитину), а згідно довідки про доходи середній дохід відповідача на місяць складає 6188,28 грн., за наявності у нього на праві власності рухомого та нерухомого майна (квартири та автомобіля), з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів в розмірі мінімальної рекомендованої суми на дитину відповідного віку, а саме - 3196 грн.

Щодо долучення доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу (докази підписання договору), понесених позивачкою, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції приймає нові докази лише у виняткових, виключних винятках, при наявності об`єктивних обставин, що унеможливлювали подання таких доказів у суді першої інстанції.

Оскільки, позивачем не наведено належного обґрунтування причини не подання цього листа до суду першої інстанції, а посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем з технічних причин не було додано відповідні файли, що свідчать про підписання договору про правничу допомогу, ордер, свідоцтво про право здійснення адвокатською діяльністю та квитанцію про оплату послуг адвоката, не можуть бути прийняті колегією суддів як обставини визначені ст. 367 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності обґрунтованих підстав для задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача заявленого у позові розміру аліментів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки рішення суду не підлягає скасуванню, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус