Справа № 350/565/25
Номер провадження 2/350/368/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 серпня 2025 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Левицького Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Служба у справах дітей Тисменицької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

установив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 . Позивач та відповідач офіційно шлюб не реєстрували.

Позивач ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично позивач з дитиною проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачка, ОСОБА_2 з травня 2024 року покинула місце проживання, де вона проживала з сином та позивачем, переїхала на постійне місце проживання у село Петранка Калуського (Рожнятівського) району, забрала із собою свої речі та залишила сім`ю без будь-яких пояснень. Відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо ними нехтує, не цікавиться життям та здоров`ям свого сина, не піклується про його фізичний розвиток, не забезпечує матеріально, з того часу і до моменту подання позовної заяви жодного разу не відвідала сина, жодного разу не зателефонувала щоб дізнатись про стан здоров`я та розвиток сина, не проявляє щодо дитини щонайменшої материнської турботи.

Відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності, визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження, при цьому судом встановлено, що маючи на утриманні малолітнього сина ОСОБА_3 , ухилилася від виконання передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо його виховання, а саме: з травня 2024 року залишила сина на ОСОБА_1 . З того часу не займається вихованням дитини, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , із яких убачається, що у неї з ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 . В травні 2024 року вона залишила сина батьку, а сама виїхала до місця свого проживання та з того часу сина не відвідує, не цікавиться його життям, здоров`ям та розвитком, дитину від батька забирати не буде.

Вказане свідчить про винну свідому поведінку особи, яка проявляється у злісному ухиленні відповідачкою від виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування ними, дані обставини є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав.

З травня 2024 року дитина знаходиться повністю на вихованні та утриманні батька. Позивач створив належні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини. Матір дитини проживає окремо з травня 2024 року в Рожнятівському районі, не цікавиться життям сина. Відповідачка по справі свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітнього сина, і нею свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини є відсутня, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні ст. 164 СК України. Отже створилися умови які шкодять інтересам дитини, тому він змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явився, його представник-адвокат Сковронський В.І. направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, просив про задоволення позову, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

У попередньому судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, крім того доповнив, що він вважає, що позбавлення батьківських прав є необхідним за такого відношення матері до своєї дитини. При цьому, у разі зміни поведінки відповідачки, остання зможе звернутися в суд з заявою про поновлення батьківських прав. Просив позов задоволити.

Представник служби у справах дітей Тисменицької міської ради подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася повторно, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду не подавала, правом на подачу відзиву на позов не скористалася.

На підставі письмової заяви представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247, 280-282 ЦПК України.

Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст.ст.1-4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як передбачено ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Даючи оцінку вимозі позивача про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітнього сина та доказам, які він наводить на обґрунтування заявлених вимог, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч.1 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Частиною 3 статті 4 СК України передбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї.

Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено актовий запис №698 (а.с.9) підтверджено, що відповідачка є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає з батьком, за адресою: АДРЕСА_2 , склад сім`ї позивача окрім нього становить син - ОСОБА_3 , а також мати ОСОБА_4 , 1979 року народження (зареєстрована за цією адресою), що підтверджується Актом від 25.02.2025 року обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї №22 від 25.02.2025 року, складеного комісією у складі голови старости села Коновейчук Х.Б. та членом комісії ОСОБА_5 (а.с.15).

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2024 року по справі №350/1950/24 (а.с.16), відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності, визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження.

Актом обстеження умов проживання №10 від 03.03.2025 року (а.с.17) підтверджено, що житлове приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 повністю придатне до проживання, умови задовільні. Для виховання та розвитку дитини створено усі необхідні умови, наявне місце для сну дитини, дитячі речі, іграшки, одяг та засоби гігієни. В сім`ї дружні стосунки, батько та бабуся належним чином дбають про дитину, забезпечують його усім необхідним для повноцінного розвитку, дитина весела, добре себе почуває. Матір дитини проживає окремо з травня 2024 року в Рожнятівському районі, не цікавиться життям сина.

Відповідно до довідки виданої сімейним лікарем-педіатром КНП «Тисменицька міська лікарня» Тисменицька лікарська амбулаторія загальної практики сімейної медицини ОСОБА_6 №399 від 03.03.2025 року (а.с.18), ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться під спостереженням даного лікаря з моменту народження. Під час патронату з дитиною завжди були тато і бабуся. Всі профщеплення проводились без присутності мами. Рекомендації лікаря виконуються вчасно. Хлопчик розвивається згідно віку.

Позивач офіційно працевлаштований, рівень доходів йому дозволяє повноцінно утримувати дитину, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно (а.с.19-23).

Комісією у складі начальника служби у справах дітей Рожнятівської селищної ради Гаєвською О.Т., старостою села Петранка Лесюк І., старшим інспектором з ювенальної поліції Янків О.С., головним спеціалістом служби у справах дітей Рожнятівської селищної ради Олексин Р.Р., було проведено обстеження житлово-побутових умов відповідачки ОСОБА_2 , за результатами якого було складено Акт від 12.03.2025 (а.с.24).. Даним актом встановлено, що санітарно-гігієнічний стан житла вкрай незадовільний, психоемоційна обстановка в сім`ї напружена, що може загрожувати життю та здоров`ю дитини. У даному будинку разом з відповідачкою проживає її брат, який є особою з інвалідністю (внаслідок психічного захворювання), який через загострення хвороби несе загрозу життю та здоров`ю оточуючих. Мати відповідачки має певні порушення в поведінці, проявляє злість та агресію до членів комісії та односельчан загалом. Поспілкуватись з відповідачкою не вдалось, оскільки вона покинула приміщення будинку, як тільки увійшли члени комісії, поводила себе грубо та агресивно. Після обстеження комісія дійшла висновку, що в даній сім`ї не створено жодних умов, ніхто з членів сім`ї не здатний забезпечити належне утримання, розвиток та виховання малолітньої дитини.

Рішенням від 03.06.2025 виконавчого комітету Тисменицької міської ради затверджено висновок органу опіки та піклування (а.с.42). Висновком органу опіки та піклування Тисменицької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 03.06.2025 виконавчого комітету Тисменицької міської ради визначено про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.

Згідно із ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України).

З висновку про н доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительку АДРЕСА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.43-46) вбачається, що виконавчий комітет вважає за доцільне позбавлення батьківських прав.

Наданий в якості доказу висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, суд вважає обґрунтованим таким, що відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Вказаний висновок містить в собі відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджені відповідними доказами, які свідчать про злісне ухилення відповідачки від виховання дитини.

Суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Така поведінка відповідачки свідчить про те, що вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, проявляє повну байдужість до подальшої долі та життя свого сина, що можна кваліфікувати як свідомо обрану нею винну поведінку у формі бездіяльності, внаслідок якої вона повністю самоусунулася від виконання обов`язків, покладених на неї законом та нормами суспільної моралі. Станом на сьогодні не існує будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання нею свого батьківського обв`язку по відношенню до дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Суд переконаний, що позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно своєї неповнолітньої дитини буде сприяти захисту інтересів останньої, буде стимулювати відповідачку до належного виконання своїх обов`язків.

Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі Мамчур проти України, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, маючи можливість утримувати і займатися вихованням дитини, свої бажання не проявляє, з моменту народження не цікавляться сином.

Відповідно до п.п.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналіз вищенаведених доказів, дає суду підстави прийти до переконання про те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а тому її слід позбавити батьківських прав.

Питання судових витрат, пов`язаних з розглядом справи суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України.

На підставі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, ст.ст. 51 Конституції України, ст.ст. 4, 13, 80, 81, 141 ЦПК України, ст.ст. 1, 3-5, 7, 19, 141, 150, 155, 157, 164-167 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 12, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та керуючись ст.ст.1-4, 19, 89, 258, 259, 264, 265, 268, 282, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Служба у справах дітей Тисменицької міської ради про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительку АДРЕСА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: Івано-Франківський район, Івано-Франківської області.

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа: орган опіки і піклування Служба у справах дітей Тисменицької міської ради, 0, вул..Галицька,17, м.Тисмениця Івано-Франківський район, Івано-Франківської області.

Повний текст рішення складено 12.08.2025.

Суддя: