справа № 759/9722/24
головуючий у суді І інстанції Шум Л.М.
провадження № 22-ц/824/4599/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські Енергетичні Послуги» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

В травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII до комунальних послуг, зокрема, відносяться послуги з постачання електричної енергії.

Згідно з п. 93 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі -ЗУ «Про ринок електричної енергії») універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.

Відповідно до п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про ринок електричної енергії» під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 01.01.2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. Суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності ЗУ «Про ринок електричної енергії» зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії. Упродовж чотирьох років з 01.01.2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території.

З урахуванням зазначеного вище, створено ТОВ «Київські енергетичні послуги», яким отримано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.06.2018 року № 429.

Таким чином, з 01.01.2019 року позивач виконує функції постачальника універсальних послуг на території міста Києва.

Згідно з п. 7 постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 року № 312 (в редакції від 18.07.2019 року) договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору), згідно з абз. 5 п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про ринок електричної енергії», є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви-приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної екнергії.

Таким чином, ОСОБА_1 , шляхом фактичного споживання електричної енергії та шляхом здійснення оплат, приєднався до умов Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції «Побутова» для індивідуальних побутових споживачів. Позивачем відповідно до п. 13 розділу 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про ринок електричної енергії», коли відбувалась передача постачальнику універсальних послуг персональних даних щодо побутового споживача під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу відкрито особовий рахунок споживача електроенергії № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на сьогоднішній день відповідач є споживачем електричної енергії.

Інформацію щодо будь-яких змін стосовно власника квартири за вищевказаною адресою ні від відповідача, ні від третіх осіб до позивача не надходило.

Станом на дату подачі позовної заяви заборгованість відповідача за спожиту електроенергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 становить 19 956,58 грн.

Заборгованість виникла з огляду на неповноту оплат відповідача та сформувалась за період з 01.12.2021 року по 31.08.2023 року. Сума заборгованості та щомісячний розрахунок споживання електричної енергії відображені у довідці про надходження коштів від відповідача, є інформація про покази засобів комерційного обліку електричної енергії.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 19 956, 58 грн та судові витрати у справі у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Київські Енергетичні Послуги» задоволено.

Стягнуто на користь ТОВ «Київські Енергетичні Послуги» з ОСОБА_1 19 956 грн 58 коп. заборгованості за спожиту електричну енергію.

Стягнуто на користь ТОВ «Київські Енергетичні Послуги» з ОСОБА_1 2 422 грн 40 коп. судового збору.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ТОВ Київські Енергетичні Послуги» у задоволенні позовних вимог. Також просив судовий збір стягнути з позивача.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, зокрема ч. 2 ст. 258 ЦПК України. Так, на виконання вимог ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 15.05.2024 року про відкриття провадження, відповідачем було надіслано відзив по цій справі з клопотанням про надіслання матеріалів позовної заяви з додатками, оскільки така заява не була надіслана відповідачу.

У зв`язку з чим, відповідач був позбавлений можливості надати суду докази та навести свої обґрунтовані заперечення проти позовних вимог позивача, чим в результаті було порушено його право на справедливий судовий розгляд.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані також тим, що надана позивачем довідка про надходження коштів від відповідача, не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням того, що саме відповідач є власником квартири і споживав та сплачував за електричну енергію та повністю залежить від волевиявлення позивача.

На переконання апелянта, позивач не надав суду належних, достатніх та допустимих доказів, які б дозволили задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

18.03.2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «Київські енергетичні послуги» - Цуперяк І.В., просила відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 року № 429 ТОВ «Київські енергетичні послуги» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. У місті Києві єдиним постачальником універсальної послуги є ТОВ «Київські енергетичні послуги».

Згідно з інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.07.1982 року (а.с. 34).

За адресою: АДРЕСА_1 , де споживається електрична енергія відповідачем, ТОВ «Київські енергетичні послуги» відкрито особовий рахунок побутового споживача електроенергії НОМЕР_1 .

Відповідач, як встановлено судом, приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Київські енергетичні послуги» на умовах комерційної пропозиції, що опублікована на веб-сайті постачальника, шляхом фактичного споживання електричної енергії.

Відповідно до абз. 1 п. 2.1 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 9).

Відповідно до абз. 1 п. 5.1 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією (а.с. 9).

Відповідно до п. 5.8 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розрахунковим періодом за договором є календарний місяць (а.с. 10).

Також, відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості за спожиту електричну енергію вбачається, що відповідач з січня 2022 року не вносив плату за фактичне щомісячне споживання електричної енергії, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 19 956,58 грн (а.с. 21-22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію за період з 01.12.2021 року по 31.08.2023 року становить 19 956,58 грн. На підтвердження своїх доводів щодо наявності у відповідача заборгованості, позивач надав суду розрахунок заборгованості. З урахуванням викладеного та наданих доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію та, відповідно, про наявність правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Отже, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до п. 84 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - це фізична особа, у тому числі фізична особа- підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Тобто обов`язок оплачувати за електричну енергію у строки, встановлені договором або законом, покладений саме на споживача таких послуг.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку задовольняючи позовні вимоги, оскільки споживши надані позивачем послуги (електричну енергію,) у порушення вимог законодавства та положень договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, відповідач не здійснив своєчасну оплату вказаних послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що надана позивачем довідка про надходження коштів від відповідача, не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням того, що саме відповідач є власником квартири і споживав та сплачував за електричну енергію та повністю залежить від волевиявлення позивача, суд апеляційної інстанції відхиляє, як встановлено судом та підтверджено належними доказами ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , за якою існує заборгованість за надану та спожиту електричну енергію. Будь-яких змін щодо власника квартири чи іншого зареєстрованого місця проживання відповідача за вищевказаною адресою від боржника (відповідача) до заявника не надходило.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач шляхом фактичного споживання електричної енергії приєднався до умов Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Відповідачу відкрито особовий рахунок споживача електроенергії № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 у відповідності до п. 13 розділу 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії», коли відбувалась передача постачальнику універсальних послуг персональних даних щодо побутового споживача під час здійснення заходів з відокремленого оператора системи.

Відповідач не відмовлявся від постачання електричної енергії, продовжував її споживати. Договір та факт його укладення не оспорювався у судовому порядку.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач є стороною договору, а відтак зобов`язаний виконувати обов`язки згідно договору у повному обсязі, в тому числі сплачувати кошти за спожиту електричну енергію.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не отримав копію позовної заяви у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості надати суду докази та навести свої обґрунтовані заперечення проти позовних вимог позивача, чим в результаті було порушено його право на справедливий судовий розгляд, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15.05.2024 року відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 37).

Дійсно, відповідно до змісту супровідного листа суду першої інстанції від 17.05.2024 року, вбачається, що суд направив ОСОБА_1 копію ухвали від 15.05.2024 року (про відкриття провадження) (а.с. 38).

Вказану ухвалу відповідач ОСОБА_1 отримав 24.05.2024 року, що підтверджується поштовим зворотнім повідоменням (а.с. 39).

В подальшому, ОСОБА_1 скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та відповідно надіслав його до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку 10.06.2024 року (а.с. 41-46), а також заяву про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25.07.2024 року, яка була зареєстрована у суді першої інстанції 05.09.2024 року (а.с. 53-60).

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач був повідомлений та обізнаний про наявність позовного провадження щодо стягнення з нього заборгованості, а тому не був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом та особисто ознайомитись з матеріалами справи, в тому числі і безпосередньо в приміщенні суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що апеляційним судом не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, а інших обґрунтованих доводів щодо незаконності рішення апеляційна скарга не містить, тому підстав для її задоволення немає.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.141, 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська