Справа № 752/6256/25
Провадження №: 2/752/4993/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

13.08.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кирильчук І. А.,

за участю секретаря - Сінчук І. А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди та стягнення грошових коштів за договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди та стягнення грошових коштів за договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 квітня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 13 березня 2023 року до укладення вказаного договору оренди ОСОБА_2 передала відповідачу в рахунок орендної плати за квартиру 12 500 грн та 24 березня 2023 року 500 грн - в рахунок забезпечення орендарем витрат на житлово-комунальні послуги.

Позивачі виконали всі умови договору та сплатили орендну плату за користування квартирою, про те ОСОБА_3 свої обов`язки передбачені договором не виконала, відмовилась від вселення позивачів до орендованої квартири та підписання акту прийому-передачі орендареві квартири.

Вважають, що своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинила позивачам моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі по 7500 грн кожному.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просять розірвати договір оренди житлового приміщення від 01 квітня 2023 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 7500 грн кожному. Також, ОСОБА_2 просить стягнути на її користь сплачені за договором оренди грошові кошти у розмірі 16 017,55 грн, із яких: 13 000 грн - кошти сплачені за договором оренди, 2251,44 грн - інфляційні витрати, 766,11 грн - 3 % річних.

Ухвалою від 26 березня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їхні процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

23 травня 2025 року на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі розміщено оголошення для відповідача ОСОБА_3 про відкриття провадження у справі № 752/6256/25, визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 178 ЦПК України.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Після відкриття провадження у справі, під час її розгляду по суті судом було встановлено, що позовна заява не відповідає вимог статей 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху. Надано позивачам строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`ять днів з дня отримання ухвали. Роз`яснено позивачу, що у разі неусунення недоліків позовної заяви до визначеної дати, позовна заява буде залишена без розгляду.

24 червня 2025 року на електронну адресу суду надійшли матеріали на усунення недоліків вх. № 4017224, зокрема, долучено примірник договору оренди житлового приміщення від 01 квітня 2023 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року продовжено розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди та стягнення грошових коштів за договором.

Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов таких висновків.

Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено положеннями статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з вимогами положень статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до положень частин першої-другої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Положеннями частини першої статті 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Основні положення, що регулюють правовідносини за договором найму (оренди), встановлені у главі 58 «Найм (оренда)» та главі 59 «Найм (оренда) житла» ЦК України. При цьому, вимоги глави 59 ЦК України стосуються договорів найму (оренди) приміщень, які мають чітко визначене цільове призначення - для проживання. Тому, при укладенні договору найму (оренди) житла слід керуватися положеннями глави 59 ЦК України, які є спеціальними щодо положень глави 58 ЦК України.

Положеннями частини першої статті 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно зі статтею 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.

Судом установлено, що 01 квітня 2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір оренди житлового приміщення (далі - договір).

Пунктом 1.1 договору визначено, що орендодавець представляє орендареві й членам його родини в користування строком на 1 рік квартиру загальною площею 60 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 характеристика, якої наведена в акті здачі квартири.

За згодою сторін договором встановлюється плата за оренду квартири в розмірі 5000 гривень на місяць, до складу якої включені пропорційно орендованої площі платежі на повне відновлення будинку, витрати на обслуговування й ремонт будинку й квартири, витрати по оплаті комунальних і інших послуг (пункт 1.2. договору)

За умовами договору орендодавець зобов`язався надати в оренду належне йому на праві власності житло в придатному для проживання стані ( п.п. 2.1.1. договору).

Орендар зобов`язався використати здану йому за договором оренди квартиру за призначенням ( п.п. 2.2.1 договору).

П. 2.2.4. договору сторони дійшли згоди, що не пізніше останнього дня місяці вносити плату за оренду.

П.п. 5.1 договору передбачено, що договір може бути розірваний із ініціативи кожної зі сторін при наявності умов і порядку, передбаченому житловим законодавством.

Договір складений в двох екземплярах, один з яких перебуває в орендодавця, інший - в орендаря ( п.п. 5.3 договору).

За умовами п. 5.4. договору невід`ємною частиною даного договору є акт здачі квартири орендареві.

Договір набуває чинності з моменту його підписання ( п.п. 5.5 договору).

В силу вимог статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, значення акту прии?мання-передачі полягає у тому, що саме з підписанням цього акту пов`язують момент фактичноі? передачі житла та початок обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків передбачених договором оренди, відмовляється передати ключі від об`єкта оренди та підписання акту-приймання передачі квартири в оренду.

Матеріали справи не містять акту приймання-передачі об`єкту оренди, який підписаний позивачем та відповідачем, та відсутні докази фактичного користування позивачем об`єктом оренди.

При таких обставинах суд вважає, що фактичне передання житлового приміщення від відповідача позивачеві не відбулося.

Відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за п. 2.1.1 договору щодо передачі позивачеві об`єкта оренди в придатному для проживання стані.

За загальним правилом, зобов`язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від його виконання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Спірні правовідносини, що виниклі між сторонами внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов`язань з передачі позивачеві житла в оренду, регулюються статтею 615, 651, 766 ЦК України.

Відповідно до статті 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно з частиною третьою статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Правові наслідки не передання майна наймачеві встановлені статтею 766 ЦК України, згідно з якою у разі якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: 1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; 2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача ОСОБА_1 в частині розірвання договору оренди від 01 квітня 2023 року.

Щодо стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 суд дійшов таких висновків.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Частина перша статті 1167 ЦК України визначає відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала, а також загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі - Постанова № 4), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абзацу другого пункту 5 вказаної Постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту частини третьої статті 12 та статті 81 ЦПК України.

Тобто, позивач повинен довести існування шкоди, її розмір (у даному випадку грошовий розмір), те, що шкода заподіяна саме неправомірною, винною дією чи бездіяльністю відповідача, та між цією дією чи бездіяльністю і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У позовній заяві в частині відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Матеріали справи не містять доказів заподіяння позивачеві ОСОБА_1 моральної шкоди, в позові позивач не навів конкретних доводів чи розрахунків, з яких він виходив визначаючи, що у наслідок дій відповідача йому заподіяно моральну шкоду в розмірі 7500 гривень.

Щодо стягнення на користь ОСОБА_2 грошових коштів сплачених за договором оренди від 01 квітня 2023 року, укладеного з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суд дійшов таких висновків.

Звертаючись до суду з вказаним позовом свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідно до вимог частини першої статті 160 Житлового кодексу України вона, є членом сім`ї наймача, проживає разом і веде спільне господарство, тому користується на рівні з наймачем усіма правами і несе усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Зазначає, що хоч і не підписувала договір оренди, про те на виконання вказаного договору вносила оплату за оренду квартири.

Вважає, що за договором оренди від 01 квітня 2023 року вона набула прав, орендаря, і має право в рамках предмета даної справи звернутись, як співпозивач для захисту своїх прав відповідно до вимог частини п`ятої статті 653 ЦК України, а саме відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

За своєю правовою природою, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір оренди від 01 квітня 2023 року є договором найму (оренди).

На підтвердження своїх вимог позивач ОСОБА_2 надала до суду розписки написані від руки за підписом ОСОБА_3 , а саме:

- розписка від 12 березня 2023 року про те, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 9000 грн в рахунок орендної плати за квартиру.

- розписка від 13 березня 2023 року про те, що ОСОБА_3 отримала від 2500 грн в рахунок орендної плати за період з 01 по 15 травня 2023 року.

- розписка від 24 березня 2023 року про отримання коштів в розмірі 500 грн оплати за комунальні послуги з 26 березня 2023 року.

- розписка від 24 березня 2023 року про отримання коштів в розмірі 12 500 грн за орендну плату за період з 26 березня 2023 року по 15 травня 2023 року.

Норми гл. 59 ЦК України регулюють підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об?єктом права приватної власності, тобто стосовно житла, яке належить фізичним та юридичним особам.

Відповідно до вимог частини першої статті 810 ЦК України сторонами договору оренди є наймодавець та наймач.

Частина перша статті 811 ЦК України передбачає, що договір найму житла укладається у письмовій формі.

В позовній заяві позивачі просять розірвати договір оренди та на підставі статті 653 ЦК України стягнути грошові кошти на користь ОСОБА_2 , оскільки саме нею передавались кошти на виконання умов договору оренди.

Стаття 653 ЦК України визначає правові наслідки зміни або розірвання договору, і вона застосовується, коли між сторонами існує чинний договір, який було змінено або розірвано, незалежно від того, чи був він укладений у письмовій формі чи усно. Якщо між сторонами не було укладено жодного договору, то стаття 653 ЦК України не застосовується.

Стаття 653 ЦК України міститься у главі 53 ЦК України, що регулює відносини, що виникають у зв`язку з укладенням, зміною і розірванням договорів.

Установлено, що ОСОБА_2 не була стороною договору оренди житлового приміщення, що оспорюється, будь-яких договорів між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладалось, тому між ними не виникло договірних правовідносин щодо оренди квартири, що розташована в АДРЕСА_1 .

Також суд звертає увагу, що розписки про отримання коштів відповідачем ОСОБА_3 в рахунок орендної плати за користування квартирою були складені 12 березня 2023 року, 13 березня 2023 року та дві 24 березня 2023 року, тобто, до укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору оренди 01 квітня 2023 року і не можуть свідчити, що вони були складені на виконання умов цього договору.

Суд зазначає, що у випадку коли договір найму (оренди) житла, що не підписаний особою наймача, не є укладеним, а тому грошові кошти, сплачені на його виконання, мають бути повернуті як безпідставно набуті відповідно до положень статті 1212 ЦК України.

ОСОБА_2 з такими вимогами до суду не зверталась.

Вказаний висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2020 року у справі 752/26329/18.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України, є похідними від основних позовних вимог, то в їх задоволенні слід відмовити.

Згідно із статтею 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у сумі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 512, 514,526, 549, 610,611, 615, 629, 1054, 1081, 1082 ЦК України, статтями 12, 13, 49, 81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди та стягнення грошових коштів за договором задовольнити частково.

Розірвати договір оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , від 01 квітня 2023 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

У задоволені іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди та стягнення грошових коштів відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Рішення суду виготовлено 13 серпня 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук