ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 серпня 2025 року

м. Харків

справа № 646/3582/20

провадження № 22-ц/818/3364/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Савенка М.Є., Тичкової О.Ю.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року, постановлене під головуванням судді Сіренко Ю.Ю., -

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 24300,00 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., витрати за проведення оцінки збитків у розмірі 2000,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1914,40 грн. В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі. У решті рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року - залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що судом першої інстанції помилково зазначено, що заявлені витрати на правничу допомогу складають 5000,00 грн., оскільки витрати на правову допомогу в суді першої інстанції-10000,00 грн., про що було уточнено позивачем у відповіді на відзив. Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення помилково не враховано, що позивачем належним чином виконано обов`язок щодо підтвердження понесених витрат на адвоката, зокрема, було укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до якого передбачені витрати у розмірі 10000,00 грн. та наявний акт приймання-передачі наданих послуг, в якому деталізовано обсяг та зміст наданої допомоги. Судом не наведено жодних мотивів, чому надані докази не визнаються належними та допустимими.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не оспорюється і судом апеляційної інстанції не переглядається.

Вирішуючи питання в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів витрат на професійну правничу допомогу.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що у червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення, в якому просив, зокрема, стягнути з ОСОБА_2 понесені витрати, пов`язані із розглядом справи в сумі 2000,00 грн. - вартість проведення оцінки завданих збитків, вартість правової допомоги в сумі 5000,00 грн. та сплачений судовий збір.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 просив долучити відповідь на відзив ОСОБА_2 до матеріалів справи, зазначив, що розмір витрат на правову допомогу орієнтовно складатиме 10000,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення, в якому просив, зокрема, стягнути з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу. При цьому, в суді першої інстанції позивачем не надано жодних доказів на підтвердження розміру витрат, які він сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Договір про надання правової допомоги від 05 жовтня 2023 року, додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 31 грудня 2024 року та акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 03 квітня 2025 року на підтвердження наданих послуг надано позивачем лише разом із апеляційною скаргою.

Даних про поважність причин їх ненадання суду першої інстанції матеріали справи не містять, а позивачем не наведено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідає вимогам закону та фактичним обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: М.Є. Савенко

О.Ю. Тичкова