головуючий у суді І інстанції Кордюкова Ж.І.
провадження № 22-ц/824/1949/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року Акціонерне товариство Комерційного банку «Приватбанк» (надалі по тексту - АТ КБ «Приватбанк», позивач, кредитодавець) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі по тексту - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав Анкету-заяву №б/н від 28.08.2018 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було надано у користування кредитну картку та банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який згодом був збільшений.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу у користування кредитну картку та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору та здійснювати погашення кредиту шляхом внесення коштів на кредитний рахунок.

Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Станом на 23.08.2023 року відповідач має заборгованість у загальній сумі 36 106,84 грн, з яких: 29 015,78 грн - заборгованість за кредитом, 7 091,06 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати у розмірі 2 684 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Анкетою-заявою до б/н від 28.08.2018 року, яка станом на 23.08.2023 року складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у сумі 29 015,78 грн та судові витрати у розмірі 2 147,20 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.08.2018 року у розмірі 29 015,78 грн (заборгованість за тілом кредиту) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 7 091,06 грн, суд першої інстанції виходив з того, що доданий до позовної заяви паспорт споживчого кредиту не вказує на досягнення сторонами згоди щодо умов кредитного договору в частині сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами і наданий позивачем паспорт споживчого кредиту від 19.07.2021 року. Суд першої інстанції вважав, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом є безпідставними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року в частині незадоволених вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 7 091,06 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем надана до суду копія Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 26.12.2020 року, у якій зазначено: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. Також з копії заяви вбачається, що позичальник висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що «Діючи на підставі власного волевиявлення, згідно зі ст. 634 ЦК України підписанням цієї Заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbamk.ua/terms, в редакції чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять договір банківського рахунку, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.

Також апелянт звертав увагу на те, що в зазначеній заяві, особисто підписаній відповідачем, передбачені основні умови кредитування.

Зазначав, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, а тому підстави для відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом - відсутні.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилався також на те, що відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, судом першої інстанції зроблено висновок, що позивачем не надано доказів того, що відповідачем ознайомлено з істотними умовами договору. Проте, зазначене спростовується наданою позивачем заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 26.12.2020 року, підписаною особисто відповідачем.

Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів, враховуючи що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема з огляду на те, що суд безпідставно послався у оскаржуваному рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. У зазначеній постанові Верховний Суд зробив висновок про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Однак суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявна Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 16.09.2020 року, якою передбачено всі істотні умови кредитування, в тому числі і відсоткова ставка за користування кредитом.

У цій справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами договору. Порядок нарахування відсотків сторони погодили в Тарифах і Умовах та Правилах надання банківських послуг.

Щодо правової позиції відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції в порядку частини 6 статті 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

З Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи №99498598 від 21.09.2023 року за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 16.10.2013 року по теперішній час (а.с. 174 «а»).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом.

Апеляційний суд направляв на зареєстровану адресу відповідача:

повідомлення від 19.12.2024 року разом з копією ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження, копії апеляційної скарги та доданих до неї документів (а.с. 225).

судова повістка-повідомлення від 02.07.2025 року, зі змісту якої вбачається, що відповідача повідомлялось про те, що справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами (а.с. 230).

Відповідач кореспонденцію суду не отримав, надіслана апеляційним судом кореспонденція повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.226-227).

Таким чином, апеляційний суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (надалі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено пунктами 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, апеляційний суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо апеляційної скарги.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому не становить предмет апеляційного перегляду.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що 28.08.2018 року між відповідачем та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт на картковий рахунок у сумі 500 грн, який неодноразово змінювався, а 04.04.2023 року був зменшений до 0 грн.

Дана анкета-заява містить анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Також в ній зазначено, що відповідач приєднується до Умов і правил надання банківських послуг Приватбанку, які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування (а.с. 23).

Договір між сторонами становить підписана відповідачем заява, Умови та правила надання банківських послуг, та Тарифи Банку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна,55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с. 27-72).

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2020 року відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 15-22, 25-26).

У заяві від 26.12.2020 року, як підписана безпосередньо відповідачем, зазначено основні умови кредитування, а саме:

п.1.2. Основні умови кредитування: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія; розмір кредитного ліміту не перевищує 50 000 грн для карт «Універсальна»; 75 000 грн для карт «Універсальна Gold».

п.1.3. Процентна ставка: 42,0% річних для карт Універсальна; 40,8% річних для карт Універсальна Gold. Тип процентної ставки фіксована.

п.1.4. Порядок повернення кредиту, повернення кредиту здійснюється шляхом:

договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта;

шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту.

Розмір мінімальною обов`язкового платежу:

5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно;

У разі прострочення з 31-го дня - 10% від заборгованості;

У разі прострочення з 181-го дня - 100% від заборгованості.

п.1.5. Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором. Процентна ставка, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 84,0% для карт Універсальна, 81,6% - для карт Універсальна Gold.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», відповідачу 28.08.2018 року було видано кредитну картку НОМЕР_1 , з терміном дії до травня 2022 року (а.с. 14).

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», кредитний ліміт встановлений на картку відповідача змінювався:

28 серпня 2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 грн;

28 серпня 2018 року зменшено до 0,00 грн;

28 серпня 2018 року збільшено до 500 грн;

21 березня 2019 року збільшено до 1 000 грн;

06 травня 2019 року збільшено до 3000 грн;

19 травня 2019 року зменшено до 0,00 грн;

30 червня 2019 року збільшено до 500 грн;

27 березня 2020 року зменшено до 0,00 грн;

03 серпня 2020 року збільшено до 11 000 грн;

08 жовтня 2020 року зменшено до 10 000 грн;

08 грудня 2020 року зменшено до 6 000 грн;

15 січня 2021 року зменшено до 1 000 грн;

15 січня 2021 року збільшено до 5 000 грн;

01 лютого 2021 року зменшено до 0,00 грн;

10 лютого 2021 року збільшено до 12 000 грн;

24 лютого 2021 року збільшено до 15 000 грн;

14 липня 2021 року зменшено до 5 000 грн;

15 липня 2021 року збільшено до 0,00 грн;

28 грудня 2021 року збільшено до 29 000 грн;

02 лютого 2022 року збільшено до 30 000 грн;

22 вересня 2022 року зменшено до 29 770 грн;

09 грудня 2022 року зменшено до 29 040 грн;

04 квітня 2023 року зменшено до 0,00 грн (а.с. 13).

З долученого до справи розрахунку встановлено, що отриманий кредит відповідач за умовами договору не сплачував, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.08.2018 року станом на 31.08.2019 року у розмірі 36 106,84 грн, з яких 29 015,78 грн - заборгованість за кредитом, 7 091,06 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 5-17).

Частиною 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на норми ч. 1 ст. 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору про надання банківських послуг б/н від 28.08.2018 року, позивачем надавалися відповідачу у кредит грошові кошти в межах встановленого ліміту.

Як вбачається з виписки за договором б/н від 28.08.2018 року, за період 28.08.2018 року - 30.08.2023 року, відображено рух коштів за вказаним договором, з якої вбачається, що відповідач користувався такими коштами в повному обсязі починаючи з серпня 2018 року та частково погашав заборгованість (а.с. 86-171).

З огляду на норми ч. 1 ст. 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем у розрахунках заборгованості.

Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачем також не наданий не наданий.

Враховуючи положення п.п. 3,6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 41 Закону України «Про Національний банк Україні», ч.ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. 2.1.1, п.5.1., п.5.4., п.5.6., Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 року № 566 (зі змінами та доповненнями), виписка з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Отже, банківські виписки є належним доказом підтвердженням операцій за кредитом (правова позиція викладена у Постанові ВГСУ від 06.04.2017 року у справі №905/2009/15).

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, станом на 23.08.2023 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 29 015 грн 78 коп. за тілом кредиту.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.

Як вбачається з матеріалів справи, у заяві від 28.08.2018 року, яка підписана безпосередньо відповідачем, зазначено основні умови кредитування, а саме: п..1.3. Процентна ставка: 42,0% річних для карт Універсальна (3,5% в місяць = 42,0%/12 місяців).

Також, судом встановлено, що відповідач активно користувався наданими у кредит грошовими коштами за період 28.08.2018 року - 30.08.2023 року (виписка за договором б/н від 28.08.2018 року а.с. 86-171).

З огляду на встановлене, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення відсотків за користування кредитними коштами, оскільки апеляційний суд встановив, що розмір і порядок одержання процентів установлено умовами договору, укладеного між сторонами.

Апеляційний суд вважає, що відповідач не виконав своїх зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк», що призвело до порушення прав останнього.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 цієї статті).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 7091,06 грн, а також в частині розподілу судових витрат.

Щодо судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684 грн (а.с. 174) та за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026 грн (а.с. 216), всього 6 710 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та в частині розподілу судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 7091 гривень 06 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026 грн, всього 6 710 грн.

Реквізити сторін:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська