Провадження № 2/369/4465/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12.08.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі судових засідань Гуленко Я.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.04.2024 року о 13 год. 20 хв., водій ОСОБА_2 , в с. Старі Петрівці на вул. Князя Святослава, 87, керуючи транспортним засобом «Nissan Qashqai», р.н. НОМЕР_1 , в порушення ПДР України не врахував дорожню обстановку не обрав безпечної швидкості та безпечної дистанції та скоїв наїзд на транспортний засіб «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП його транспортному засобу завдано механічних ушкоджень та матеріальних збитків.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10.05.2024 року у справі № 363/2138/24 винною особою в скоєнні правопорушення, що мало наслідком настання вказаної ДТП, було визнано ОСОБА_2 (далі Відповідач 2).

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України «Про ОСЦПВВНТЗ»), цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Граве Україна» (надалі Відповідач), відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ № 216011767, з лімітом відповідальності Страховика, за шкоду завдану майну у розмірі 160 000,00 грн та франшизою у розмірі 2 000,00 грн.

19.09.2024 року Відповідач 1 здійснив виплату страхового відшкодування за страховим випадком Позивача у розмірі 128 759,61 грн. Однак, відповідно до виконаного за замовленням Відповідача 1 Звіту № 24/0278 від 15.05.2024 року, вартість матеріального збитку становить 149 755,80 грн. Таким чином, з Відповідача 1 на користь Позивача підлягає сума недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 18 996,19 грн.

Крім цього Позивач зазначає, що розмір належного страхового відшкодування, що підлягає виплаті від Відповідача 1 на користь Позивача, становить 149 755,80 грн, проте, відповідно до Звіту № 24/0278 від 15.05.2024 року вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля КТЗ «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , становить 340 204,84 грн. Отже, з Відповідача 2 підлягає стягненню різниця між повним розміром шкоди і належною страховою виплатою у розмірі 192 449,04 грн.

Просив суд стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» на користь ОСОБА_1 невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 18 996,19грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 192 449,04 грн.; покласти на відповідачів судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 114,45 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 24 000 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2024 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання.

04 березня 2025 року ПрАТ «СК «Граве Україна» подав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що ними на законних підставах вирахувано суму ПДВ із загальної суми сплаченого Позивачу страхового відшкодування, оскільки надані Позивачем документи про проведення та оплату ремонтних робіт не містили суми сплаченого на СТО податку на додану вартість, а також йому не були надані документи, що підтверджують статус платника ПДВ ремонтної організації (СТО), до якої звернувся потерпілий. Крім того Відповідач заперечував проти заявлених Позивачем суми судових витрат. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвала про відкриття, позовну заяву з додатками, судові повістки відповідачу ОСОБА_2 направлені на адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . Конверти повертались як з відміткою «за закінченням терміну зберігання», так і «адресат відсутній», що відповідно до ст.128 ЦПК України є належним повідомленням.

Відповідач ОСОБА_2 правом на подачу відзиву не скористався.

До суду позивач не з`явився, представник позивача подав клопотання про долучення доказів і заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи у разі неявки відповідача до суду.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомляли.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

З урахуванням викладеного, ст. ст.128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,

28.04.2024 року о 13 год. 20 хв., водій ОСОБА_2 , в с. Старі Петрівці на вул. Князя Святослава, 87, керуючи транспортним засобом «Nissan Qashqai», р.н. НОМЕР_1 , в порушення п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України не врахував дорожню обстановку не обрав безпечної швидкості та безпечної дистанції та скоїв наїзд на транспортний засіб «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником транспортного засобу «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10.05.2024 року у справі № 363/2138/24 винною особою в скоєнні правопорушення, що мало наслідком настання вказаної ДТП, було визнано ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р. цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА», відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №216011767, з лімітом відповідальності Страховика, за шкоду завдану майну у розмірі 160000,00 грн та франшизою у розмірі 2 000,00 грн.

Керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до відповідача-1 та надав усі необхідні документи, передбачені ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі Заяву про страхове відшкодування від 23.07.2024 року.

Крім того, Позивач звернувся з заявою про надання додаткових матеріалів від 01.08.2024 року до відповідача-1, у якій надав копії рахунку на виконання робіт № А965, акту виконаних робіт № А965, фіскальних чеків щодо оплати виконаних робіт від 21.06.2024 року, рахунку виконаних робіт № А1101 та чеку щодо оплати виконаних робіт від 21.06.2024 року, акту виконаних робіт № А1101, рахунку виконаних робіт № А1111 та чеку щодо оплати виконаних робіт від 08.07.2024 року, акту виконаних робіт № А1111 і прийняти їх до уваги при прийнятті рішення щодо виплати йому страхового відшкодування за його страховим випадком, що мав місце за його участі 28.04.2024 року.

19.09.2024 року Відповідач 1 здійснив виплату страхового відшкодування за страховим випадком Позивача у розмірі 128 759,61 грн, що підтверджується копією довідки про рух коштів по картці/рахунку за 19.09.2024 року.

Однак, відповідно до виконаного за замовленням Відповідача 1 Звіту № 24/0278 від 15.05.2024 року, вартість матеріального збитку (відновлювального ремонту КТЗ «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) становить 149 755,80 грн.

Згідно з ст.22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи .

Згідно із ст.29 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.36.2.ст.36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно з п.12.1 ст.12 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з Полісом ОСЦПВВНТЗ № 216011767, розмір франшизи становить 2 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач-1 виплатив страхове відшкодування позивачеві у розмірі 128 759,61 грн на підставі Звіту № 24/0278 від 15.05.2024 року, виконаного на замовлення відповідача-1, що не оскаржується обома сторонами.

Крім того, сторонами не оскаржується і те, що вказана сума є вартістю відновлювального ремонту КТЗ «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, але без врахування суми франшизи, встановленої полісом, та податку на додану вартість.

Відтак, суть спору між позивачем та відповідачем 1 зводиться до вимоги позивача про доплату суми податку на додану вартість, яка була вирахувана самим же відповідачем 1.

При цьому така доплата здійснюється за умови надання страховику документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Так, у матеріалах справи містяться такі докази, як і докази направлення цих документів відповідачеві, відтак відповідач-1 має здійснити позивачеві доплату страхового відшкодування, що не перевищує суми податку на додану вартість.

Враховуючи наведене, з Відповідача 1 на користь Позивача підлягає сума недоплаченого страхового відшкодування у наступному розмірі: 149 755,80 грн 128 759,61 грн 2 000,00 грн = 18 996,19 грн. Тому в цій частині позов є обґрунтованим.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи розмір належного страхового відшкодування, що підлягає виплаті від Відповідача 1 на користь Позивача, становить 149 755,80 грн, проте, відповідно до Звіту № 24/0278 від 15.05.2024 року вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля КТЗ «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , становить 340 204,84 грн, відтак розмір страхового відшкодування не покриває усіх збитків завданих позивачеві винуватцем ДТП відповаідачем 2.

У відповідності до вимог ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує належний розмір страхового відшкодування, то із відповідача 2, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження N 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження N 61-12032св19).

За таких обставин саме відповідач 2, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачеві таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача 2 на користь позивача суд приймає за основу Звіт № 24/0278 від 15.05.2024 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля КТЗ «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , становить 340 204,84 грн, а також враховано, що розмір належного страхового відшкодування, що підлягає виплаті від відповідача 1 на користь Позивача, становить 149 755,80 грн, а розмір франшизи, встановленої полісом, складає 2000 грн.

Таким чином, з Відповідача 2 підлягає стягненню різниця між повним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі: 340 204,84 грн 149 755,80 грн + 2 000,00 грн = 192 449,04 грн.

Щодо судових витрат.

Також Позивач просить вирішити питання про розподіл судових витрат у наступному розмірі: 2 114,45 грн судового збору, 24 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу, а всього 26 114,45 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, як це визначено ч. 1 ст. 133 ЦПК України.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За приписами ч.8 ст.141 ЦПК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

При поданні позовної заяви позивач надав Акт виконаних робіт, отже позивачем дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 червня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19.

Як свідчать матеріали справи, 22.07.2024 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Конюшком Д.Б. укладено договір про надання правової допомоги № 22/07/24-ЮП/ІL предметом якого є надання клієнту правничої допомоги у цивільній справі.

Як вбачається з Акту виконаних робіт від 18.10.2024 року позивачем на професійну правничу допомогу адвоката у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок ДТП 16 000 грн. 00 коп.

Так представник Чудненка А.А. долучив до позову копію квитанції про оплату, які свідчать про сплату позивачем представнику послуг за надання правової допомоги у розмірі 6000 грн. 00 коп.

Підсумовуючи все вищенаведене, беручи до уваги наявні в матеріалах документи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 16 000 грн.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Так, всього було задоволено вимог позивача до відповідачів на суму 211 445,23 грн, що становить 100% від всіх задоволених вимог, з яких 18 996,19 грн до ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» і 192 449,04 грн до ОСОБА_2 або ж 8,98 % і 91,02% відповідно.

Відтак на користь позивача з ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» підлягає стягненню сума професійної правничої допомоги у розмірі 1 436,80 грн, а з ОСОБА_2 14 563,20 грн відповідно.

Аналогічно розподіляється сума сплаченого судового збору на користь позивача - 189,88 грн з ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» і 1 924,57 грн з ОСОБА_2 .

Виходячи з наведеного, Керуючись ст.ст. 3, 6, 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 23, 511, 527, 610, 625, 1192 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79,80, 81, 141, 223, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок ДТП задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 18 996,19 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 1 436,80 грн та судовий збір в розмірі 189,88 грн, а всього 20 622,87 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) майнову шкоду у сукупному розмірі 192 449,04 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 14 563,20 грн та судовий збір в розмірі 1 924,57 грн, а всього 208 936,81 грн.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач 1: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна», адреса: м.Київ, вул. Велика Васильківська, 65, .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст виготовлений 12 серпня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ