Справа № 468/1078/25
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року Баштанський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Звягіної О.В., при секретарі Шутєєвій Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Інгульська сільська рада Баштанського району Миколаївської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми шляхом встановлення порядку участі у їх вихованні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував наступним.

ОСОБА_1 проживав у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 . У них народилося п`ятеро спільних дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Наприкінці осені 2023 року, з метою забезпечення безпеки та спокою для вагітної дружини та новонародженої дитини в умовах воєнного стану, подружжя вирішило, що дружина тимчасово виїде з дітьми до Швейцарії для пологів, з подальшим поверненням сім`ї додому.

Однак, після від`їзду до Швейцарії та народження сина ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідачка змінила свою позицію щодо повернення, самостійно зареєструвала новонародженого сина як ОСОБА_7 та відмовляється повертатися в Україну, перешкоджаючи спілкуванню позивача з дітьми.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 налаштовує дітей проти нього, не надає можливості спілкуватися з ними, відмовляється повертатися в Україну та висловлює намір виїхати до Туреччини на постійне місце проживання. Вона також вимагає від позивача відмовитися від дітей в обмін на короткочасну зустріч з ними в Україні.

Позивач стверджує, що завжди був належним батьком, виконував свої обов`язки, і до нього ніколи не було претензій щодо неналежної поведінки. Усі його спроби мирно врегулювати конфлікт та відновити спілкування з дітьми, яких він не бачив два роки, наштовхуються на безпідставний супротив відповідачки. Вона відмовляє йому у будь-якому спілкуванні, побаченнях, спільній присутності дітей та висуває неприйнятні умови щодо відмови від батьківських прав.

Позивач не погоджується з намірами відповідачки залишити дітей за кордоном без його згоди, а також з переїздом до Туреччини. Він не згоден з відмовою в щоденному телефонному та відеозв`язку, встановленні графіку перебування дітей з батьками та відмовою повернути дітей в Україну для спільного вирішення питань виховання, спілкування та матеріального забезпечення, а також вивезення дітей за межі України за згодою батька.

Позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги, навіть якщо виконання деяких з них буде відстрочено до кінця воєнного стану.

Ухвалою судді від 21.05.2025 року було відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі.

Від відповідача до суду надходили пояснення щодо неможливості прибути в судове засідання у зв`язку з перебуванням за межами України та доглядом. Крім того, вона просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки не погоджується з позицією та вимогами, викладеними у позовній заяві.

В судовому засіданні сторони були відсутні, про дату та час повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, у своїй позовній заяві посилався на те, що « ОСОБА_2 налаштовує дітей проти нього, не надає можливості спілкуватися з ними, відмовляється повертатися в Україну та висловлює намір виїхати до Туреччини на постійне місце проживання. Вона також вимагає від позивача відмовитися від дітей в обмін на короткочасну зустріч з ними в Україні.».

Разом з цим, позивачем не долучено жодних доказів, які б підтверджували ці обставини. Так, наприклад для підтвердження своїх слів позивач міг би надати суду такі докази:

-Листування: скріншоти повідомлень (Viber, Telegram, електронна пошта), SMS-повідомлення, офіційні листи, що містять відмови у спілкуванні, погрози або вимоги.

-Записи розмов: аудіо- або відеозаписи телефонних розмов або особистих зустрічей, де відповідачка відмовляє у спілкуванні або налаштовує дітей.

-Свідчення: показання свідків (родичів, друзів, знайомих), які були присутні при спробах спілкування або чули про перешкоджання.

-Документи: наприклад, заяви до правоохоронних органів щодо перешкоджання спілкуванню.

-Докази спроб спілкування: квитки, чеки, скріншоти дзвінків, що підтверджують спроби позивача зв`язатися з дітьми чи відповідачкою.

Відсутність таких доказів позбавляє суд можливості всебічно та об`єктивно перевірити зазначені позивачем обставини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені вст. 16 ЦК України.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Суд також враховує, що принцип змагальності згідно ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до вимог ч.3ст.12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу наданих сторонами доказів та наявних в матеріалах справи відомостей випливає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на порушення його прав та інтересів. Усі доводи позивача ґрунтуються лише на припущення та, суб`єктивному сприйнятті ситуації, що склалася, в той час, як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що суперечить принципу доведення своїх вимог або заперечень, адже відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного вище, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ці вимоги не доведено та вони не підтверджені належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1212 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Інгульська сільська рада Баштанського району Миколаївської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми шляхом встановлення порядку участі у їх вихованні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 29.07.2025 року.

СУДДЯ: