ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 699/1075/24
Провадження № 22-ц/821/1094/25
Категорія: 306010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача : адвокат Кучеренко Наталія Вікторівна

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Корсунь-Шевченківська міська рада,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: об`єднання підприємств в галузі телекомунікацій, інформатизації та інтернет «Український мережевий інформаційний центр», Громадська організація «Майбутнє місту»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 25 березня 2025 року (постановленого під головуванням судді Костенка А.І. в приміщенні Маньківському районному суді Черкаської області, повний текст рішення проголошено 03 квітня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Корсунь-Шевченківська міська рада, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Об`єднання підприємств в галузі телекомунікацій, інформатизації та інтернет «Український мережевий інформаційний центр», Громадська організація «Майбутнє місту» про захист гідності, честі та ділової репутації шляхом відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

02 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Корсунь-Шевченківська міська рада, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Об`єднання підприємств в галузі телекомунікацій, інформатизації та інтернет «Український мережевий інформаційний центр», Громадська організація «Майбутнє місту» про захист гідності, честі та ділової репутації шляхом відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона на підставі рішення засновника та трудового контракту обіймає посаду директора КП «Телерадіоорганізація «На хвилі Корсуня» Корсунь-Шевченківської районної ради Черкаської області.

У 2020 році змінено засновника даного комунального закладу з Корсунь-Шевченківської районної ради Черкаської області на Корсунь-Шевченківську міську раду. Окрім виконання організаційно-адміністративних функцій директора, зазначає позивачка, вона створює журналістські матеріали, також являється депутатом Корсунь-Шевченківської міської ради VIII скликання.

ОСОБА_2 , також являється депутатом Корсунь-Шевченківської міської ради VIII скликання.

Позивачка зазначає, що за період перебування на посаді директора КП «Телерадіоорганізація «На хвилі Корсуня», безпосередньо вона та колектив закладу отримували неодноразово грамоти та заохочення: почесну грамоту Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення; подяку від Національної спілки журналістів України; грамоту Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення; диплом Черкаської обласної державної адміністрації та Черкаської обласної ради за участь у творчому конкурсі редакції друкованих і електронних засобів масової інформації та журналістів області; спеціальну відзнаку Секретаріату Національної спілки журналістів України в номінації «Краще регіональне радіо».

У 2021 році виникли обставини щодо недофінансування з боку засновника КП «Телерадіоорганізація «На хвилі ОСОБА_3 », наслідком чого стала невиплата працівникам заробітної плати.

ОСОБА_2 , на пленарному засіданні зауважив, що це відповідальність директора і вона має бути звільнена з посади і рішенням Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області від 10.02.2022 № 24-4/VІІІ було вирішено звільнити її з посади директора КП «Телерадіоорганізація «На хвилі ОСОБА_3 », уповноважено секретаря міської ради розірвати трудовий контракт та видати розпорядження про звільнення позивача.

Вказує, що рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 27.10.2022 у цивільній справі № 699/308-22, її вимоги до Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення про її звільнення - задоволено повністю.

Однак, відповідач з 2020 року і дотепер, систематично під час роботи сесії допускає образливі та принизливі висловлювання на її адресу, а також розповсюджує дописи у загальнодоступній групі «Fасеbook» на сторінці ГО «Майбутнє місту».

Позивачка вказує, що намагалася в різний спосіб, як особистим спілкуванням так і через соціальні мережі, припинити таке цькування зі сторони ОСОБА_2 , хотіла йому пояснити, що його поведінка не тільки принижує її, а і заважає роботі представницького органу Корсунь-Шевченківської міської ради щодо прийняття рішень, які є важливими для життєдіяльності громади, проте, її зусилля порозумітися не принесли бажаних результатів, а навпаки призвели до їх загострення.

Так, у лютому 2024 року, ОСОБА_2 , у групі «Fасеbook» на сторінці ГО «Майбутнє місту» виклав наступну інформацію: «Я, ОСОБА_4 , як депутат Корсунь-Шевченківської міської ради зробив повідомлення до правоохоронних органів, що ОСОБА_1 , порушила Закон України та вчинила дії, які передбачали її приватний інтерес. Перевіривши повідомлення, правоохоронні органи прийшли до висновку, що ОСОБА_5 вчинила адміністративне правопорушення 4 рази».

Вказує, що у своїх дописах та відеороликах, ОСОБА_2 свою суб`єктивну думку висловлює в брутальній, принизливій та непристойній формі, що принижує її гідність, честь та ділову репутацію.

Факт, що відносно неї розглядалися протоколи в судовому порядку, не заперечує. ОСОБА_2 був особисто присутній в судовому засіданні, як вільний слухач, та проводив зйомку судового розгляду, знімав безпосередньо її, незважаючи на заборону судді.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУПАП, після чого ОСОБА_2 відеозйомку усього судового процесу, де зафіксовані всі учасники, без її згоди розмістив на сторінці ГО «Майбутнє місту» групи «Fасеbook» із особистими коментарями щодо судового розгляду, де неодноразово називає її «корупціонеркою».

Після таких дописів та відеокоментарів ОСОБА_2 , на сторінці ГО «Майбутнє місту», на його підтримку з`явилися відгуки підписників наступного змісту: «Я весь час думаю, цих бариг народжували нормальні матері, звідки у них оця жадоба до наживи більше і більше і головне, що ні один не зупиниться, скільки не дай, а після війни то це такий гріх непрощенний на віки, коли старі і убогі віддають останнє, а ця наволоч все забирає на свої забаганки. Вони не вірять в Бога - це зрозуміло, ну а той, кому вони служать, просто посміхається!» «Дякуємо за вашу роботу! Є надія, що в нас нарешті буде європейська країна, в якій будуть справедливі закони, не корумповані чиновники і справедливі судові рішення! Не поганий початок» «Галя-радіо теж на валідолі? Чи на гідозепамі?» «Отак оце хотілося собі премії та матеріальних допомог, що стала корупціонеркою і це в такий непростий час».

Стосовно поведінки ОСОБА_2 , вона зверталася до постійної комісії Корсунь-Шевченківської міської ради з питань регламенту, етики, законності і правопорядку діяльності органів місцевого самоврядування, проте її заява до цих пір залишилася без вирішення, з підстав відсутності кворуму для прийняття рішення.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 12.04.2024 року скасовано постанову судді Корсунь-Шевченківського районного суду від 27.02.2024 року та закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в розумінні положень Закону України «Про запобігання корупції» у позивача, як депутата Корсунь-Шевченківської міської ради та тим, що вона являється керівником КП «ТРО «На хвилі Корсуня» при визначенні змін до програми фінансової підтримки зазначеного комунального закладу, відсутній приватний інтерес, а існує лише право на отримання заробітної плати за виконану роботу.

Вказує, що поширення відповідачем у соціальній мережі відеозйомки судового засідання, де здійснювався розгляд матеріалів про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУПАП, із образливими та принизливими коментарями її роботи, як депутата місцевої ради та керівника комунального закладу, спричинило шквал негативних емоцій з боку підписників сторінки ГО «Майбутнє місту».

На думку позивача, нетактовна поведінка ОСОБА_2 по відношенню до неї, триває з 2020 року та виражається в постійних неетичних висловлюваннях, на кшталт «корупціонерка», які відповідач демонструє на пленарних засіданнях ради, а також поширює в соціальних мережах на своїй сторінці у групі «Fасеbook».

Вважає, що брутальність та непристойність дій ОСОБА_2 , його суб`єктивні оціночні судження відносно її роботи, як керівника та депутата, принижують її гідність, честь та ділову репутацію, чим завдали їй моральної шкоди, яка виражається в сильних душевних хвилюваннях, оскільки вона тривалий період відчуває на собі негативні наслідки від перелічених вище дій відповідача, які спричинили негативні коментарі недоброзичливців, страждання рідних, близьких людей та принизливих образ у сторону позивача, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 40 000,00 грн. завданої моральної шкоди в якості компенсації за приниження честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05 липня 2024 року матеріали даної цивільної справи передано за підсудністю до Маньківського районного суду Черкаської області на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 25 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 02 травня 2025 року через засоби поштового зв`язку, ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції прийнятим при невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, просила рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 25 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції під час судового розгляду виниклого спору, проігноровано факт, що за змістом даного судового рішення, не значиться, що « ОСОБА_1 корупціонерка». Навішений ОСОБА_2 їй ярлик корупціонерки, сформував шквал негативних відгуків від громадськості.

Вказує, що явище корупції та особистість корупціонера в умовах сьогодення є вкрай негативним та викликає значний суспільний інтерес, і ярлик корупціонера навішується на людину вмить і досить міцно. Якби ОСОБА_2 поширив дійсно офіційну інформацію, то вона би відповідала резолютивній частині проголошеного судового рішення, проте, він озвучив для широкого кола осіб не зміст судового рішення, а стверджувальну форму вираження, яка вміщує сукупність властивостей, притаманних особі, яка вчинила правопорушення і її правова характеристика «корупціонер».

Вважає хибним твердження суду, що «корупціонерка» це оціночне судження, оскільки це поняття включає сукупність властивостей, притаманних людині, що вчиняє або вчинила корупційні правопорушення, тобто є юридичним фактом і підтверджується судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Вказує, що до оприлюднення ОСОБА_2 зазначеного відео в дописі, вона мала авторитет та повагу у суспільстві, мала позитивну ділову репутацію та честь, а обраний відповідачем спосіб оприлюднення судового рішення, яке не набрало законної сили та наслідки його публікації, негативно впливають на її ділову репутацію. Така форма подання інформації спотворила в очах громадськості та суспільстві, породила сумніви щодо дотримання норм Закону України «Про запобігання корупції» та моральних засад під час виконання посадових обов`язків та роботи в колегіальному представницькому органі, що призвело до заподіяння моральної шкоди.

Висновки суду першої інстанції про те, що критика стосовно неї, як громадського діяча є значно ширшою, ніж до звичайної фізичної особи, на думку скаржника, не зовсім узгоджується із встановленими обставинами справи, оскільки відповідач також є депутатом Корсунь-Шевченківської міської ради VІІІ скликання і на обидві сторони розповсюджується дія Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», що також не враховано судом першої інстанції.

Вважає, що спосіб, в який відповідач коментує судовий розгляд матеріалів адміністративної справи про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУПАП, а саме: неодноразово називає її «корупціонеркою» - є образливим та абсолютно не узгоджується із приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Крім того, відповідач визнав, що у своєму спілкуванні використовує відносно неї прізвисько « ОСОБА_6 радіо», проте, не вважає це порушенням її немайнового права. Також вказує на те, що в судовому засіданні нею були зроблені зауваження відповідачу щодо її прізвища, яке було перекручено, проте, відповідач його проігнорував, а суд залишив поза увагою. Вважає таку поведінку відповідача відносно неї неприпустимою.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 05 червня 2025 року, ОСОБА_2 , вважаючи, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення дотримано норми ст.ст. 2 та 263 ЦПК України, а тому рішення є законним і обгрунтованим та зазначаючи, що скаржником в апеляційній скарзі не наведено достатньо обгрунтувань щодо незаконності і необгрунтованості рішення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обгрунтування відзиву зазначає, що відеозапис судового засідання щодо розгляду адміністративної справи відносно позивача дійсно ним було викладено вже після проголошення резолютивної частини рішення із його особистим дописом, що не є порушенням Закону України «Про запобігання корупції».

Вважає, що власний допис під відео є його суб`єктивною думкою і оціночним судженням, а дописи (коментарі) підписників сторінки ГО «Майбутнє місту», не можуть бути підставою для притягнення його до матеріальної відповідальності та покладення на нього обов`язку щодо відшкодування позивачці моральної шкоди.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 з жовтня 2011 року, на підставі рішення засновника та трудового контракту обіймає посаду директора комунального підприємства «Телерадіоорганізація «На хвилі Корсуня» Корсунь-Шевченківської районної ради Черкаської області.

У 2020 році змінено засновника даного комунального закладу з Корсунь-Шевченківської районної ради Черкаської області на Корсунь-Шевченківську міську раду.

Також позивач являється депутатом Корсунь-Шевченківської міської ради VIII скликання.

Відповідач ОСОБА_2 також є депутатом Корсунь-Шевченківської міської ради VIII скликання і керівником Громадської організації «Майбутнє місту» (далі - ГО «Майбутнє місту»), про що свідчить запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Рішенням Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області від 10.02.2022 № 24-4/VІІІ вирішено звільнити позивача з посади директора комунального підприємства «ТРО «На хвилі ОСОБА_3 ».

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27.10.2022 року у цивільній справі № 699/308/22, позовні вимоги ОСОБА_1 до Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення - задоволені повністю.

У лютому 2024 року, ОСОБА_2 , у групі «Fасеbook» на сторінці ГО «Майбутнє місту» виклав наступну інформацію: «Я, ОСОБА_4 , як депутат Корсунь-Шевченківської міської ради зробив повідомлення до правоохоронних органів, що ОСОБА_1 порушила Закон України та вчинила дії, які передбачали її приватний інтерес. Перевіривши повідомлення, правоохоронні органи прийшли до висновку, що ОСОБА_5 вчинила адміністративне правопорушення 4 рази».

Постановою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27.02.2024 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУПАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 12.04.2024 постанову судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27.02.2024 року скасовано та закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

17 квітня 2024 року ОСОБА_1 зверталася до постійної комісії Корсунь-Шевченківської міської ради з питань регламенту, етики, законності і правопорядку діяльності органів місцевого самоврядування із заявою про розгляд питання про систематичне порушення відповідачем норм п. 5 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», проте її заява залишилася без вирішення з підстав відсутності кворуму для прийняття рішення.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що із позивачем та відповідачем вона знайома з серпня 2021 року, оскільки з цього часу працює на посаді головного спеціаліста апарату виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради. Щодо витоків неприязних відносин ОСОБА_2 і керівника комунального закладу ОСОБА_1 вона нічого не може сказати, але певні події відбувались на її очах. По-перше, це було в кінці 2021 року, коли рішенням міської ради було погоджено звільнення ОСОБА_1 і ще до прийняття цього рішення її як головного спеціаліста, серед інших посадових обов`язків вона ще виконувала обов`язки управління персоналом, її зобов`язав керівник, але це було за сприяння відповідача про те, що вона повинна підійти у комунальний заклад і скласти акт про відсутність керівника цього закладу на робочому місці. При цьому, ОСОБА_2 знав, що керівник знаходиться у відпустці. Вона з юристом підійшли і склали акт. Вона вже потім дізналася, що людина дійсно знаходиться у відпустці і цей акт не мав би ніякої подальшої дії для подальших подій. Щодо неетичної поведінки ОСОБА_8 відносно ОСОБА_9 , вона знає із записів засідань міської ради, тому що вона не буває на засіданнях міської ради, а іноді їй вдається прослуховувати записи. Також із ведення блогу громадської організації ОСОБА_2 щодо звернення до ОСОБА_9 , як до " ОСОБА_6 радіо", вона неодноразово чула із блогу та в кулуарах міської ради, тому їй незрозуміло, чому ОСОБА_8 так відноситься до своєї колеги і вона цілком розділяє, в тому числі її страждання. ОСОБА_8 так відноситься не тільки до ОСОБА_9 , а до всіх жінок. Їй було відомо про один випадок із засідань міської ради, коли ОСОБА_8 звернувся до Добровольської-Рибалкіної нецензурним словом, правда це було не на мікрофон, а в більш тихій обстановці, але про це чули декілька депутатів і це все обговорювалося у виконавчому комітеті. Добровольська-Рибалкіна неодноразово приходила і жалілася на поганий стан, на знервованість, на те, що вона вимушена вживати ліки для того щоб нормально працювати на своїй посаді. ЇЇ зобов`язали скласти акт, вказівки керівника зазвичай виконує. Вона не була присутня при розмові керівника, Сторожука та Добровольської-Рибалкіної в кабінеті секретаря. Про складений акт вона не повинна була повідомляти нікого. Той день, коли вручали акт, вона не пам`ятає. Хронологію цих подій вона не пам`ятає. Вона як головний спеціаліст апарату на той час не повинна була нічого вручати, вони підписали цей акт про відсутність на роботі, а вручати його це не відноситься до її посадових обов`язків. Щодо звільнення керівника комунального закладу, в її обов`язки також як головного спеціаліста апарату не входить дії, які пов`язані із звільненням керівника комунального закладу. Правопорушення тоді не було, тому що тоді доручення йшло від її безпосереднього керівника, але в принципі давав його ОСОБА_8 . Те, що ОСОБА_8 відноситься так до всіх жінок, це її особиста думка. Відео вона не бачила, а чула про нього. Того відео і моменту де ОСОБА_1 показала середній палець вона не бачила, знає тільки зі слів ОСОБА_8 . Про те, що її керівник звертався до ОСОБА_10 як " ОСОБА_6 радіо", вона не чула. В залі засідань вона не буває під час засідань міської ради, в коридорах можливо чула, що депутати сваряться, але до цього не дослухається. Те, що ОСОБА_8 нецензурно звертався до ОСОБА_10 вона особисто не чула, але їй казали, це слова депутатів, які чули це. Вона особисто чула як ОСОБА_8 ображав Добровольську-Рибалкіну, але як саме не може сказати.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснив, що депутат ОСОБА_8 постійно до ОСОБА_9 і на сесії, коли він головуючий, підвищує тон, якщо голосують за якісь питання відносно радіо, постійно ідуть заперечення. Він вважає, що на радіо наразі багато інформації, треба голосувати, підтримувати, тому що дуже багато корисної інформації до людей доноситься. ОСОБА_8 до всіх працівників відноситься зневажливо. Сторожук депутат і в нього повинна бути якась депутатська етика. Багато хто звертався письмово, щоб захистити Добровольську-Рибалкіну, також інші працівники підходять до нього. Сторожук дуже недобре себе веде до ОСОБА_9 . ОСОБА_8 постійно говорить « ІНФОРМАЦІЯ_1 », він вважає, що це принизливо. Він на засіданні дає регламент, що депутат повинен вести себе чемно, не кричати, не говорити без надання слова, але ОСОБА_8 ці норми не виконує. На засіданні ОСОБА_8 повернувся до ОСОБА_10 і сказав «допригалась» і вжив нецензурне слово, він це чув, запам`ятав і вони це обговорювали з депутатами, і люди до нього зверталися, що як таке можливо, що під час сесії такі слова звучать. Про якісь протоколи щось було і ОСОБА_8 в своїх блогах веде, на сесіях озвучує. Тобто ще немає суду, а ОСОБА_8 вже звинувачує. ОСОБА_12 зверталась до комісії стосовно поведінки ОСОБА_8 і інші особи зверталися, і на комісії розглядалися ці питання. Він не був присутній при розгляді заяви ОСОБА_10 , але голова комісії повинен був викликати Сторожука. Він відео не бачив, але у фейсбуці було, коли ОСОБА_8 виходив з редакції, то вдарив ОСОБА_13 по голові якимись документами. До нього звертаються жителі громади, що в них склалось таке враження, що у Сторожука не вийшло звільнити ОСОБА_13 і ОСОБА_8 морально на неї тисне, щоб вона сама звільнилась. ОСОБА_12 завжди була весела, на позитиві, а коли почались ці тиски, то вона змінилась, постійно нервує. Він особисто жодного разу не звертався до Добровольської-Рибалкіної «Галя радіо». Чи ще хтось називав так ОСОБА_14 він не пам`ятає, а те що ОСОБА_8 її так називав, пам`ятає. До нього не звертались щоб надати відеодоказ того, що ОСОБА_8 нецензурними словами звертався до Добровольської-Рибалкіної. В сесійній залі працює відеозйомка і працює під час сесії. Камера не всі слова сприймає, що говориться в залі. Він працює секретарем міської ради із регламентом і положеннями він ознайомлений. Чи передбачає положення про постійні комісії виховувати депутатів, він не пам`ятає. Є звернення від громадян, воно надійшло вони його зареєстрували і все. Протокол постійної комісії напевно є. Він як секретар міської ради, відповідно до своїх посадових обов`язків готує ці протоколи. Він не пам`ятає, чи бачив висновок постійної комісії по заяві ОСОБА_10 . Також не пам`ятає чи був висновок постійної комісії. На комісіях він не був присутній. Йому часто люди показують відео з блогу, що веде ОСОБА_8 . По ОСОБА_15 йому показали відео, де Сторожук б`є жінку паперами. ОСОБА_12 є у прямому їхньому підпорядкуванні. Про складений акт про відсутність ОСОБА_9 на роботі він не пам`ятає, чим завершилась ця справа також не пам`ятає. Коли керівник хоче піти у відпустку, то це погоджується з ними, тільки цими питаннями більше кадрова служба займається, готує документи і тоді йому приносять. ОСОБА_16 хоч раз погоджувала це з ним, він не пам`ятає. У них багато комунальних підприємств.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей під час виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Суду необхідно надати оцінку балансу права особи на свободу вираження поглядів та права особи на повагу до його гідності і честі, на недоторканність ділової репутації та на приватність.

Підставою для втручання у право на свободу вираження поглядів, для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Одним з основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Врахуванню підлягає зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, щодо якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує право на свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним.

У справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 758/14324/15-ц).

Для захисту честі, гідності та ділової репутації суду необхідно чітко визначити предмет доказування в справі і яка інформація була поширена, тобто, чи є об`єктивні підстави для відповідальності за статтею 277 ЦК України. Для цього слід визначитися з діями, явищами, фактами, на які направлений матеріал, а також безпосередній чи опосередкований зв`язок мають ці дії, явища, факти з особою позивача. Тобто, чи поширена інформація від імені автора стосується безпосередньо особи позивача, чи цим самим опосередковано висвітлюються події, що стосуються позивача, у суспільному житті через призму думок автора. Це можливо зробити лише проаналізувавши весь контекст поширеної інформації, а не «вирвані» з нього фрази чи поняття.

Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року в справі № 446/1953/16-ц.

Особисте коректне трактування отриманої з інших джерел інформації в формі коментаря слід вважати оціночним судженням, а не твердженням, тому не може бути ані спростоване, ані підтверджене (схожий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 757/22307/17-ц, від 02 червня 2022 року в справі № 757/55559/20-ц, від 29 березня 2023 року в справі № 201/10970/21).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення ЄСПЛ Karpyuk and others v. Ukraine, № 30582/04, 32152/04, § 188, 06 жовтня 2015 року).

Для того, щоб відрізнити фактичне твердження від оціночного судження, необхідно враховувати обставини справи і загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ Brasilier v. France, № 71343/01, § 37, 11 квітня 2006 року; Balaskas v. Greece, № 73087/17, § 58, 05 листопада 2020 року), маючи на увазі, що твердження щодо питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не констатацію фактів (рішення ЄСПЛ Paturel v. France, № 54968/00, § 37, 22 грудня 2005 року).

ЄСПЛ, розглядаючи дифамаційні справи по суті, перевіряє дотримання балансу між правом, передбаченим статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя), та правом, передбаченим статтею 10 (свобода вираження поглядів) Конвенції.

У таких справах необхідно враховувати дві ключові обставини: 1) ступінь суспільного інтересу до поширеної інформації і 2) ступінь публічності особи, щодо якої поширена інформація.

Значний суспільний інтерес має місце тоді, коли інформація безпосередньо впливає на суспільство в значній мірі і суспільство проявляє законний інтерес до цієї інформації (рішення ЄСПЛ Sunday Times v. the United Kingdom, № 6538/74, § 66, 26 квітня 1979 року), особливо, якщо це стосується добробуту населення (рішення ЄСПЛ Barthold v. Germany, № 8734/79, § 58, 25 березня 1985 року).

Відповідно до пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003 в справі про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей), проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду ЄСПЛ. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії» від 21 березня 2002 року, «Яновський проти Польщі» від 21 січня 1999 року та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

У разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, враховує положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року, а також рекомендації, що містяться в Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя.

У вказаній Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на їхню приватність.

У статтях 3, 4, 6 Декларації від 12 лютого 2004 року вказано, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики в засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Водночас, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Указані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їхніх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Подібні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 127/24530/16-ц та від 27 листопада 2024 року в справі № 686/33838/23.

Отже, межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість до висловленої критики, сатири, провокацій.

Згідно з частинами першоючетвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, поширення відповідачем на сторінці ГО «Майбутнє місту» у соціальній мережі Facebook відеозйомки судового засідання та допису, спричинило шквал негативних емоцій з боку підписників сторінки.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивачка підставою позову, спрямованого на захист її честі та гідності, визначила постійні неетичні висловлювання на пленарних засіданнях ради зі сторони відповідача в її адресу, а також розповсюдження відповідачем дописів у загальнодоступній групі Facebook на сторінці ГО «Майбутнє місту», оскільки позивачка є директором КП «Телерадіоорганізації «На хвилі Корсуня» та депутатом Корсунь-Шевченківської міської ради VIII скликання.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, оцінивши обґрунтованість позовних вимог саме в аспекті оцінки допису та висловлювань відповідача про розгляд справи № 699/72/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, за критеріями достовірності розповсюдженої інформації та звинувачень на адресу позивачки, дійшов вірного висновку, що судом не встановлено, що на момент розповсюдження інформації відповідач діяв недобросовісно, враховуючи що відповідна інформація була розміщена у вільному доступі.

Враховуючи той факт, що позивач є директором КП «Телерадіоорганізації «На хвилі Корсуня» та депутатом Корсунь-Шевченківської міської ради VIII скликання, тобто є публічною особою та обіймає посаду керівника комунального підприємства, що має істотне значення для суспільства і громадськості, викликає підвищену громадську зацікавленість її діяльністю, тому межа допустимої критики та обсяг поширеної інформації щодо неї є значно ширшою ніж до звичайної фізичної особи, а її безпосередні дії становлять суспільний інтерес.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції, що хоча опублікована відповідачем інформація й містить елементи провокативного характеру, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані про її незаконну діяльність, пов`язану з перебуванням на посаді директора чи депутатством. Коментарі під дописом є оцінкою подій і не містять ствердження про порушення позивачкою законодавства, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги, що спосіб, в який відповідач коментує судовий розгляд матеріалів адміністративної справи про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУПАП, є по своїй суті образливим та абсолютно не узгоджується із приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», оскільки із наданих суду доказів не встановлено, що відповідач називав позивачку «корупціонером», а лише вбачається, що відповідач у соцмережі «Facebook», висловлював власні думки зі значущих для нього питань.

Крім того, у наведених дописах жодним чином не йдеться про звинувачення позивачки у порушенні Закону України «Про запобігання корупції», а лише містяться посилання на інформацію, яка є у вільному доступі мережі інтернет, а саме щодо вирішення питання про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності та прийнятого рішення.

Інформація, яка висвітлювалась відповідачем у мережі інтернет щодо позивача, на час її висвітлення, не може вважатися неправдивою в розумінні Закону України «Про інформацію».

Дописи відповідача під відео є його коментарями, які є оціночним судженням, а не твердженням, тому не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а громадські діячі, як і публічні особи, мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики. Натомість, відповідні особи мають можливість захистити свої права через надане законодавством право на відповідь, а також на власне тлумачення обставин у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Проте, подана ОСОБА_1 позовна заява не містить вимоги про спростування неправдивої інформації або зобов`язання відповідача опублікувати інформацію, яка є дійсною на момент звернення до суду щодо вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив зміст опублікованої відповідачем інформації, а також врахував, що позивач є публічною особою та дійшов правильного висновку, що дані висловлювання є оціночними судженнями, а не носять стверджувальний характер.

Також є необгрунтованими доводи апеляційної скарги про визнання відповідачем того факту, що у своєму спілкуванні він використовує відносно позивачки прізвисько « ОСОБА_6 радіо», проте, не вважає це порушенням її немайнового права, з приводу чого позивачкою в судовому засіданні були зроблені зауваження відповідачу щодо її прізвища, яке було перекручено, проте, відповідач його проігнорував, а суд залишив поза увагою, оскільки прохальна частина позовної заяви не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширені відповідачем, зокрема і в мережі інтернет, слід визнати недостовірною і такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача та потребує спростування, і такі вимоги не були уточнені позивачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції, тому не можуть бути задоволені, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша, друга статті 264 ЦПК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. (частини перша - друга статті 23 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала цю шкоду; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральну шкоду, та результатом цієї поведінки - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала таку шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між нею та протиправною поведінкою; (б) відповідач має довести відсутність протиправності та вини. Завдання такої шкоди - завжди негативне явище. Проте, з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує обов`язок її відшкодувати. Покласти його можна лише за умови, коли шкода була зумовлена протиправною поведінкою відповідальної за її завдання особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20).

Оскільки за результатом апеляційного оскарження підстави для задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації відсутні, відповідно відсутні й умови для відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи, наведені у апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який обґрунтовано їх спростував.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 25 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Корсунь-Шевченківська міська рада, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Об`єднання підприємств в галузі телекомунікацій, інформатизації та інтернет «Український мережевий інформаційний центр», Громадська організація «Майбутнє місту» про захист гідності, честі та ділової репутації шляхом відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 08 серпня 2025 року/