УХВАЛА

11 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 361/7877/21

провадження № 61-9787ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року в справі за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання природного газу,

встановив:

У вересні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» (далі - ТОВ «Київоблгаз Збут») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 01 січня 2019 року по 30 листопада 2020 року в сумі 18 508, 80 грн, 3 % річних у сумі868, 32 грн, інфляційні втрати у сумі 764, 01 грн.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року позов задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київоблгаз Збут» заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 01 січня 2019 року по 30 листопада 2020 року в сумі 18 508, 80 грн, три відсотки річних у сумі 868, 32 грн, інфляційні втрати у сумі 764, 01 грн, а також судовий збір у сумі 2 270, 00 грн.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2024 року вказану заяву було залишено без задоволення.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року залишено без змін.

28 липня 2025 року та 31 липня 2025 року представником заявника ОСОБА_1 - адвокатом Довженком В. І. через підсистему «Електронний суд» надіслано до Верховного Суду касаційні скарги на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року у вказаній справі.

Оскільки зазначені касаційні скарги були подані однією особою на одні й ті ж самі судові рішення, Верховний Суд розглядає їх як одну касаційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 - адвокатом Довженком В. І.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн.

Ціна позову в цій справі становить 20 141, 13 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п'ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028, 00 грн * 250 = 757 000, 00 грн).

У касаційній скарзі представник заявника вказує, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Проте у касаційній скарзі не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб'єктів правовідносин.

Посилання представника заявника фактично зводяться до того, що судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не було враховано висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також зазначається про відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Проте наведене є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги та не дає підстав для висновку про те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

У зв'язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання та заяви, долучені представником заявника до касаційної скарги.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року в справі за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання природного газу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко