Справа № 372/1560/25
Провадження № 2-1167/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Узлій М.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

25.03.2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_4 про стягнення з відповідачки на свою користь відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, та урахуванням збільшених позовних вимог просить стягнути з відповідачки моральну шкоду заподіяну внаслідок неправомірних дій відповідачки в розмірі 156 050 грн. 00 коп. також просить суд стягнути з відповідачки понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 жовтня 2024 р. о 9.15 год. за адресою м. Київ, просп. В. Івасюка навпроти будинку 19, відбулось зіткнення між автомобілем марки «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля марки «Volvo XC60» д.н.э. НОМЕР_2 (НОМЕР_2) під керуванням водія ОСОБА_1 . Відповідно до механізму ДТП водій ОСОБА_4 порушила п. 10.3 Правил дорожнього руху, а саме при перестроюванні не надала перевагу в русі автомобілю під його керуванням, який рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку вона мала намір перестроїтися та скоїла з ним зіткнення. Постановою Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/13756/24 від 14 листопада 2024 року, ОСОБА_4 визнано винною вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Неправомірними суспільно-небезпечними діями Відповідачки йому завдано немайнові втрати, спричинені моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті. Так в зв`язку з неправомірними діями Відповідача звичний уклад життя був змінений. Він є людиною з інвалідністю ІІ-гої групи, яку він отримав в наслідок аварії на ЧАЕС. В результаті змін в організмі внаслідок аварії, емоційний стан не стабільний, дратівливий. Оскільки після скоєння ДТП Відповідачка нахабно поводила себе, нецензурно виражалась в його сторону та своєю поведінкою створювала враження що це він винен в скоєнні ДТП, тим самим провокувала погіршення його нервового балансу. У тому числі не надала інформацію про свій страховий поліс для уникнення подальшого розвитку конфлікту. В наслідок перенесеного стресу, він почав себе погано почувати (мігрені, запаморочення, підвищений тиск), так як нервова система була у збудженому стані з`явилась проблема з безсонням та загальною тривожністю, тому він був вимушений розпочати медикаментозну терапію за для стабілізації свого емоційного стану. Своїми неправомірними діями Відповідачка створила додаткові труднощі для нормального життя людини з інвалідністю, а саме: тимчасову неможливість використання власного автомобіля; він не в змозі працювати через погане самопочуття; втрата коштів на медикаменти; втрата коштів для укладання Договору з адвокатом; нераціональне витрачання життєвого часу - ремонт авто, займатися страховими виплатами, пошук адвоката. Також на обґрунтування позовних вимог зазначив, що від зіткнення, яке прийшлося в ліву задню частину автомобіля у нього відбулось різке запрокидування голови назад (що притаманно для такого ДТП), від чого після дії Відповідачки, які привели до ДТП він почав відчувати біль в шийних хребцях, в зв`язку з чим вимушений був витратити свій час та звернутись до медичної установи за медичним обстеженням, що підтверджується відповідним дослідженням від 05.11.2024 р. згідно якого зазначено «Не можна виключати непрямі ознаки нестабільності шийних хребців». Крім того 09 жовтня 2024 р. фактично перед самим ДТП транспортний засіб він виставив на продаж, однак на зміг його продати оскільки 17.10.2024 р. Відповідачка допустила ДТП в якому визнана винною, тож транспортний засіб був пошкоджений та він вимушений був нераціонально витрачати час на питання пов`язані з ремонтом транспортного засобу, а також не зміг його продати за ту суму яку хотів, так як автомобіль був пошкоджений. Відповідачка тикнула йому номер гарячої лінії страхової компанії та він був вимушений витрачати додатковий час, щоб додзвонитись в страхову компанію, на з`ясування назви страхової компанії, її адреси, хоча Відповідачка могла одразу надати копію страхового полісу с інформацією про страхову компанію. Він скачав додаток Страхової компанії та вимушений був витратити додатковий час на заповнення документів та подачі Заяви про настання страхового випадку. Таким чином є всі підстави для стягнення з Відповідачки моральної шкоди, яку він з урахуванням збільшених позовних вимог оцінює в 156 050 грн. у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

27.03.2025 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі. Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

25.04.2025 року винесено ухвалу про задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (vkz.court.gov.ua).

16.06.2025 року винесено ухвалу про задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 - Терехова Миколи Сергійовича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (vkz.court.gov.ua).

25.06.2025 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, загалом посилаючись на обставини викладені в позов. Пояснив, що внаслідок неправомірних дій відповідачки він зазнав моральної шкоди. Так, після ДТП відповідачка не відшкодувала йому завдану шкоди та поводила себе нахабно. Внаслідок ДТП він тривалий час був з автомобіля, приблизно 3 тижні, він доглядає за хворим батьком. Він після ДТП хотів продати автомобіль, однак на ремонт він витратив 3 000 доларів США. Після ДТП він перебував на лікуванні, оскільки в нього почала боліти шия. До страхової компанія він ще не звертався, з відповідачки просить стягнути 156 600 грн. Факт ДТП було зафіксовано працівниками поліції. Після ДТП його сімейний лікар направив його на МРТ-дослідження, після чого він перебував на стаціонарному лікуванні приблизно 3-4 тижні. Станом на сьогоднішній день свій автомобіль він відремонтував. На час доки його автомобіль перебував на ремонті, він брав у тимчасове користування автомобіль у своїх знайомих. Страхова компанія виплатила йому страхове відшкодування але не в повному обсязі, автомобіль було відремонтовано приблизно через 1 місяць після ДТП. В страховій компанію йому усно пояснили, що моральну шкоду йому не будуть відшкодовувати, оскільки після ДТП не викликали швидку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Пояснив, що розрахунок шкоди розраховувався з розрахунку 1 500 грн. на послуги адвоката, що відповідачка визнала, тому ним було пораховано загальний нераціонально витрачений час та помножено 1 500 грн. моральна шкода завдана внаслідок неправомірних дій відповідачки полягає в тому, що позивач після ДТП вимушений був нераціонально використовувати свій час витрачати кошти на лікування, на адвоката, на судові засіданні, позивач на мав можливості використовувати власний автомобіль. Позивач оцінює розмір завданої моральної шкоди відповідачкою з урахуванням збільшених позовних вимог в розмірі 156 050 грн., які просить стягнути з відповідачки.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість. Пояснив, що 17.10.2024 року о 09 год. 15 хв. дійсно відбулась ДТП за участі позивача та відповідачки за вказаних в позові обставин. Постановою суду відповідачку визнано винною у вчиненні ДТП. Під час оформлення ДТП відповідачка вела себе культурно, а не як стверджує позивак нахабно. Страховою компанією було повністю відшкодовано матеріальну шкоду позивачу. Позивач в позасудовому прядку не звертався до відповідачки. Позивачем до позову не додано доказів того, що хвороба позивача відбулась через ДТП. Позовом та доданими доказами не доведено завдання позивачу моральної шкоди. Загалом розрахунок моральної шкоди відповідачем не доведено, він є необґрунтованим, не доведено, що внаслідок неправомірних дій відповідачки позивач зазначав моральних страждань. Позивач не звертався до страхової компанії.

Суд, вислухавши позивача, представників сторін, перевіривши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За нормою ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За приписами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

17 жовтня 2024 р. о 9.15 год. за адресою м. Київ, просп. В. Івасюка навпроти будинку 19, відбулось зіткнення між автомобілем марки «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля марки «Volvo XC60» д.н.э. НОМЕР_2 (НОМЕР_2) під керуванням водія ОСОБА_1 .

Відповідно до механізму ДТП водій ОСОБА_4 порушила п. 10.3 Правил дорожнього руху, а саме при перестроюванні не надала перевагу в русі автомобілю під його керуванням, який рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку вона мала намір перестроїтися та скоїла з ним зіткнення.

Протиправність дій відповідача підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/13756/24 від 14 листопада 2024 року, ОСОБА_4 визнано винною вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В результаті ДТП позивачу було завдано майнової та моральної шкоди.

Враховуючи, що завдана моральна шкода позивачу не була відшкодована добровільно, у останнього виникло право на звернення до суду. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Так, дійсно, 17.10.2024 року, 0 09.15 годин у м. Києві по просп. В.Івасюка, відбулось ДТП між автомобілями «Nissan Juke» під керуванням відповідачки та «Volvo XC60» під керуванням ОСОБА_1 транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На місце дорожньо-транспортної пригоди відразу було викликано працівників поліції. Останніми було здійснено всі необхідні оформлення та складено всі необхідні документи. На мене також було складено адміністративний протокол по ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та в подальшому відповідачку було визнано винною в чиненні ДТП у праві № 756/13756/24.

На момент ДТП, цивільна відповідальність відповідачки, як власника транспортного засобу перед третіми особами була застрахована у відповідності до чинного законодавства України.

Страховою компанією у повному обсязі позивачу було відшкодовано нанесену матеріальну шкоду. Про вказану обставину свідчить той факт, що позивач у своїй позовній заяві не заявляє вимог матеріального характеру, а лише вимоги про нанесену моральну шкоду, та з урахуванням збільшених позовних вимог в сумі 156 050 гривень.

Щодо завдання позивачу моральної шкоди суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

В своєму позові позивач зазначив, що зазнав душевних страждань у зв`язку із пошкодженням його власного авто та протиправною поведінкою щодо нього з боку відповідачки, що являється заподіяною моральною шкодою, виходячи зі змісту ст. 23 ЦК України.

Завдана Позивачу моральна шкода полягає в тому, що він переніс душевні страждань які, пов`язані з пошкодженням автомобіля, це зумовлює порушення встановленого ритму життя, викликає постійні переживання та турботи, зумовлює нераціональне використання часу, додаткові витрати тощо.

Так, вчинене сталося не за волевиявленням позивача, це призвело до непередбачуваних негативних змін в його житті, до зміни планів у його житті в зв`язку пошкодженням автомобіля, так як тривалий час він вимушений звертатися за допомогою для пересування у власних справах; в зв`язку з пошкодженням майна йому довелось витрачати власний час, кошти для того, щоб отримати відшкодування завданого збитку, звертання із відповідними вимогами до страхових компаній, юристів, станцій технічного обслуговування.

Відповідачка в добровільному порядку не відшкодовує завдану моральну шкоду, чим, також завдає моральних та душевних страждань позивачу, оскільки в результаті ДТП, кардинально порушився нормальний спосіб його життя; відповідачка не намагається вжити заходів до примирення, а навпаки як стверджує позивач поводить себе нахабно. Також, винуватець ДТП не допоміг навіть незначними коштами, не попросив вибачення за скоєне.

За умови ретельного дослідження усіх обставин справи, оцінки ступеню й глибини понесених моральних страждань, виходячи із вимог розумності і справедливості розміру грошового відшкодування, компенсацію за моральні страждання було оцінено в розмірі - 30 000 грн. (тридцять тисяч гривень).

Одночасно, слід звернути увагу на те, що на момент звернення з цим позовом, відповідачка ОСОБА_4 не сплачувала позивачу жодних коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними, суспільно-небезпечними діяннями, навіть не попросила пробачення за скоєне. Відповідачка проявила байдужість до скоєного, до його наслідків та поновлення порушених прав Позивача.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її спричинила, за наявності її вини"

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 року) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок фізичних чи моральних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб.

Згідно п. 9 вищезазначеної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим, суд визнає, що злочинні дії відповідачки дійсно завдали позивачу моральної шкоди, оскільки права позивача були порушені та це є природнім, що будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідачки, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач від сплати судового збору звільнений на підставі п.п. 9, 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин судовий збір в розмірі пропорційному задоволених позовних вимог слід стягнути з відповідачки на користь держави.

В даному випадку позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, з відповідачки стягнуто відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. 00 коп., таким чином підлягає стягненню з відповідачки судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05липня 2012року №5076-VI" Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду було надано: ордер на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю, копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 28/11/2024 від 28.11.2024 року.

Сторони дійшли згоди щодо вартості надання послуг адвоката, зокрема гонорар адвоката обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги.

Розмір витрат на правову допомогу, який обумовлений сторонами, склав 20 000 гривень.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 01 серпня 2019 року по справі № 915/237/18 дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості й верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, завищений щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, і не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява N 19336/04, п. 269).

Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Сторона відповідача не подала клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката.

Однак, враховуючи, що розгляд справи відбувався за правилами загального позовного провадження, з огляду на її невелику складність, представник позивача фактично приймав участь у судовому засіданні 2 раз (Загальний час участі адвоката в судових засіданнях становить: в судовому засіданні 14.07.2025 року з 12 год. 07 хв. по 13 год. 05 хвилин - фактично витрачений час 58 хвилин, та під час оголошення судового рішення 23.07.2025 року з 14 год. 02 хв. по 14 год. 07 хв. - фактично витрачений час 5 хвилин, що загалом становить трохи більше однієї години, хоча з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що його участі в судовому засіданні 1 годині становить 2 000 грн., що свідчить про значно завищену суму), враховуючи критерій розумності розміру таких витрат, суд вважає, що заявлений до відшкодування за рахунок відповідачки розмір витрат на правову допомогу 20 000 грн. є завищеним та неспівмірним із складністю даної справи. Заявлені витрати є надмірним тягарем для відповідачки, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення згідно ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 гривень.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1190, 1195 Цивільного кодексу України, ст.ст. 127, 128 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. 00 коп., судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп., а всього 38 000 грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко