справа № 359/6873/24 головуючий у суді І інстанції Борець Є.О.
провадження № 22-ц/824/7943/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мічурінці» про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом до ОСББ «Мічурінці», в якому просив суд:

стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 55 094,00 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 .

17 січня 2024 року відбулось залиття водою квартири позивача, внаслідок чого в приміщенні кухні було пошкоджено стелю, стіни та підлогу, а також був пошкоджений телевізор.

19 квітня 2024 року знову відбулось залиття водою квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого в приміщенні кухні було вдруге пошкоджено стелю, стіни та підлогу, а також були пошкоджені кухонні меблі.

Розмір майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_1 у зв`язку з неодноразовим залиттям його квартири, склав 55 094,00 грн.

Крім того, позивач зазнав душевні переживання у зв`язку з пошкодженням його майна. У такий спосіб йому була заподіяна моральна шкода в розмірі 10 000,00 грн.

ОСОБА_1 посилався на те, що неодноразове залиття його квартири відбулось у зв`язку з пошкодженням труби гарячої води на технічному поверсі багатоквартирного будинку. Ця обставина свідчить про те, що винним у заподіянні позивачу шкоди є ОСББ «Мічурінці», яке не забезпечило належний технічний стан спільного майна у багатоквартирному будинку по АДРЕСА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_2 не визнала позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що визначений позивачем розмір майнової шкоди є значно завищеним. ОСББ «Мічурінці» вживало заходи, спрямовані на проведення ремонту в квартирі ОСОБА_1 , однак він не схвалив кошториси та відмовляється від проведення ремонту силами відповідача. Крім того, позивач не подав жодного доказу на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди. Тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСББ «Мічурінці» про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири, задоволено частково. Стягнуто з ОСББ «Мічурінці» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 55 094,00 грн. У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСББ «Мічурінці» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 1 025,16 грн та витрати на проведення експертизи в розмірі 6 124,70 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 12 лютого 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року в частині відшкодування розміру витрат на проведення експертизи та відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове судове рішення, яким вказані вимоги задовольнити повністю.

Апелянт вказав на хибність висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення та їх невідповідність фактичним обставинам справи.

Надаючи оцінку вимогам про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції не врахував та взагалі не досліджував та не прийняв до уваги, що пошкодження майна завжди породжує негативні емоції у людини і може свідчити про заподіяння їй моральної шкоди, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я.

Разом з тим, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Суд не врахував доводи позивача щодо змісту моральної шкоди, ступінь пошкодження квартири та його особливості (негативний вплив надмірного зволоження приміщення квартири), розмір матеріальних збитків, завданих залиттям квартири, значення пошкодженої квартири для позивача, поведінку відповідача (відсутність будь-якого добровільного відшкодування шкоди, постійне хамство, поради посвятить квартиру та інше), та призначити грошову компенсації за завдану позивачу моральну шкоду хоч би не на рівні 10 000,00 грн, але хоча б визначити якусь середню суму моральної шкоди, яка підлягає компенсації за рахунок відповідача для даної категорії справ.

Також вважає рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру вартості витрат на проведення експертизи у розмірі 6 124,70 грн замість 7 236,18 грн відповідно до квитанції є помилковою, адже суд невірно застосував пропорційність присудження судових витрат, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням процесуального права і підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мічурінці» про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасника справи, який прибув у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу від 31 січня 2014 року.

Рішенням Бориспільської міської ради №1792-23-VIII від 19 квітня 2022 року АДРЕСА_3 була перейменована на АДРЕСА_2 .

17 січня 2024 року відбулось залиття водою квартири позивача, внаслідок чого в приміщенні кухні було пошкоджено стелю, стіни та підлогу, а також був пошкоджений телевізор. Ці обставини підтверджуються копіями акту про наслідки залиття житлового приміщення №2 від 17 січня 2024 року та копією акту №1070207, зі змісту якого вбачається, що телевізор позивача був залитий водою. Його ремонт не є можливим.

19 квітня 2024 року вдруге відбулось залиття водою квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого в приміщенні кухні було знову пошкоджено стелю, стіни та підлогу, а також були пошкоджені кухонні меблі. Ці обставини підтверджуються копіями акту про наслідки залиття житлового приміщення №3 від 19 квітня 2024 року.

Зі змісту актів про наслідки залиття житлового приміщення №2 від 17 січня 2024 року та №3 від 19 квітня 2024 встановлено, що неодноразове залиття квартири позивача відбулось у зв`язку з пошкодженням труби гарячої води на технічному поверсі багатоквартирного будинку. Вказаний елемент сантехнічного обладнання відноситься до спільного майна багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 .

Зі змісту звіту, складеного 18 червня 2024 року експертом ОСОБА_3 встановлено, що розмір майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_1 у зв`язку з неодноразовим залиттям його квартири, склав 55 094,00 грн.

В матеріалах цивільної справи також міститься зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва, локальний кошторис на будівельні роботи, підсумкова відомість ресурсів до локального кошторису та дефектний акт, відповідно до яких вартість ремонту квартири АДРЕСА_1 становить лише 14 481,26 грн. Однак ці кошторисні документи не містять відомості про майнову шкоду, заподіяну пошкодженням телевізора позивача, та за своєю правовою природою є лише письмовими доказами.

Задовольняючи позовні вимоги в частині майнової шкоди, суд першої інстанції вважав доведеним, що на ОСББ «Мічурінці» покладений обов`язок забезпечувати належний технічний стан труб гарячої води на технічному поверсі будинку. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав цей обов`язок, заподіяння позивачу майнової шкоди внаслідок залиття його квартири відбулось виключно з вини ОСББ «Мічурінці». Зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва, локальний кошторис на будівельні роботи, підсумкова відомість ресурсів до локального кошторису та дефектний акт суд вважав недопустимими доказами в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України, тому вважав належною до відшкодування позивачу майнову шкоду в розмірі 55 094,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що чинним цивільним законодавством України не передбачено презумпції безумовного заподіяння моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням майна. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 не подав жодного доказу на підтвердження того, що у зв`язку з залиттям квартири він зазнав душевні страждання в такому ступені, який би дозволяв визначити їх як моральну шкоду в розумінні ст. 23 ЦК України, тому підстави для додаткового стягнення з ОСББ «Мічурінці» моральної шкоди, тим більше в розмірі 10 000,00 грн відсутні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд першої інстанції застосувавши ст. 141 ЦПК України, задовольнив їх пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду у оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі №686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі №336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Твердження ОСОБА_1 про необхідність докладання додаткових зусиль для нормалізації життя та витрачання часу для вирішення проблем, пов`язаних з усуненням наслідків залиття та пошкодження квартири, яка стала непридатною для проживання без проведення ремонту, свідчать про наявність підстав для відшкодування йому майнової шкоди. Проте, жодних доказів на підтвердження того, що у зв`язку з залиттям квартири він зазнав душевні страждання в такому ступені, який би дозволяв визначити їх як моральну шкоду в розумінні ст.23 ЦК України позивач не надав.

В частині доводів апеляційної скарги про занижений розмір відшкодування витрат на проведення експертизи колегія суддів зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать, серед іншого витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 6, 8, 9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі №712/4126/22 (провадження №14-123цс23) відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ (п. 148).

Відповідно до платіжної інструкції від 06 червня 2024 року позивачем сплачено 7 236,18 грн за експертну оцінку збитків, врахувавши яку суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині майнової шкоди.

За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у т.ч. на проведення експертиз, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, його позов було задоволено частково (на 84,64%). Отже, належна позивачу компенсація витрат за проведення експертизи правомірно становить 6 124,70 грн., тобто 84,64% від суми 7 236,18 грн.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині, що переглядалася є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова