Справа № 206/4338/25
Провадження № 2-з/206/26/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2025м. Дніпро

Суддя Самарського районного суд міста Дніпра Нестеренко Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

05.08.2025 року до Самарського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Одночасно із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно: земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 0,06 га, кадастровий номер :09:192:0278 та земельну ділянку АДРЕСА_2 , площею 0,06 га, кадастровий номер :09:192:0279, яке згідно з рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року по справі № 206/831/24 повернуто відповідачу.

Вказаний позов є наслідком рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року по справі № 206/831/24, яким визнано недійсними договори купівлі-продажу між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 . Станом на даний час, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідача відсутнє інше зареєстроване майно. Майно, що повернулося до відповідача за рішенням суду а саме: земельна ділянка АДРЕСА_1 , площею 0,06 га, кадастровий номер :09:192:0278 та земельна ділянка АДРЕСА_2 , площею 0,06 га, кадастровий номер :09:192:0279, є єдиним доступним активом відповідача.

Також позивач зазначив, що відповідно до Єдиного реєстру боржників ОСОБА_2 є боржником в наступних виконавчих провадженнях: ВП № 64367702, ВП № 69362156, ВП № 71918200, ВП № 71919910, ВП № 71919947, ВП № 71917974.

Це, на його думку, свідчить про фінансову неспроможність або значне навантаження на майно відповідача, що створює реальний ризик невиконання майбутнього судового рішення.

Відтак, як зазначено позивачем, існує об`єктивна необхідність тимчасового обмеження права відповідача розпоряджатися майном, щоб не допустити його відчуження або приховування.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову або після відкриття провадження у справі.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (частина перша статті 153 ЦПК України).

Підстави для виклику сторін для розгляду заяви про забезпечення позову - відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається предметом позову є стягнення заборгованості у сумі 49388,00 гривень сплачені за договорами купівлі-продажу від 27.03.2017 року та 14.09.2017 року, визнані недійсними рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року у справі № 206/831/24.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову заявником не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не надано доказів реального наміру відповідача відчужити все своє майно та бажання навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову на даний час є передчасною та у її задоволенні слід відмовити.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача, в подальшому звернутися з такою заявою до суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 149-154, 258-260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга подається на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя: Т.В. Нестеренко