ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 667/2550/15-ц
Номер провадження: 22-ц/819/296/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Приходько Л. А.,

суддів: Базіль Л. В.,

Радченка С. В.,

секретар Андреєва В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Калугін Дмитро Олегович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2025 року у складі головуючого судді Майдан С.І., повний текст рішення складено 30 січня 2025 року,

встановив:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності, визнання договору дарування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала на те, що вона та ОСОБА_2 з кінця 1988 року почали спільно проживати без реєстрації шлюбу однією сім`єю, в житловому будинку, який належав позивачу на праві власності, за адресою АДРЕСА_1 .

В середині 1989 року вона разом з ОСОБА_2 прийняли рішення про придбання за спільні кошти житлового будинку по АДРЕСА_2 .

19 жовтня 1989 року був укладений нотаріально посвідчений договір про придбання вказаного будинку. Право власності на будинок було оформлено на відповідача, ОСОБА_2 .

Оскільки придбаний житловий будинок був у занедбаному стані та потребував ремонту і реконструкції, сторони продовжували спільне проживання однією сім`єю у будинку позивача та ведення спільного господарства і бюджету, за спільні кошти та за рахунок їх індивідуальних та трудових зусиль здійснювали ремонт та реконструкцію вказаного житлового будинку.

21 вересня 1990 року між позивачем та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Рішенням виконавчого комітету Комсомольської районної ради народних депутатів від 08 грудня 1989 року №379 відповідачу ОСОБА_2 було надано дозвіл на прибудову до будинку і будівництво гаражу розмірами 3.50х7.50м кожна.

Гараж та прибудова були побудовані під час шлюбу та здані в експлуатацію в 1992 році.

Отже, позивач та відповідач за спільні кошти та за рахунок їх індивідуальних та трудових зусиль, здійснили ремонт та реконструкцію (добудову) спірного будинку, змінили планування будинку, що дало можливість збільшити його житлову площу, внаслідок чого була збільшена як загальна так і житлова площі (загальна площа будинку збільшилась до 61,8 кв.м., житлова - до 41,5 кв.м., його інвентарна вартість склала 11024 грн)

Крім того, в вересні 1990 року спірний будинок було газифіковано, а в 1998 року в будинку було проведено каналізацію.

Посилаючись на те, що вартість будинку, внаслідок спільних трудових і грошових затрат позивача та ОСОБА_2 , значно збільшилась, вважає, що з підстав, передбачених статтею 25 КпШС України, будинок є таким, що належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу.

В 2014 році позивач дізналася, що спірний будинок відповідач подарував своєму синові від першого шлюбу ОСОБА_3 , розпорядившись майном, що є у спільній сумісній власності, без згоди позивача як співвласника цього майна

З огляду на викладене остаточно просила суд:

визнати житловий будинок АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 ;

визнати договір дарування житлового будинку розташованого у АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 31 січня 2008 року, та посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу недійсним.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності, визнання договору дарування недійсним відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено, що спірний житловий будинок був набутий внаслідок спільної праці сторін, коштом обох сторін, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто угоди про спільну сумісну власність. Також позивачем не доведено, що після укладення шлюбу істотно збільшилась вартість будинку внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, а отже позовні вимоги про визнання майна спільним сумісним майном та визнання за позивачкою права власності на його частку є необґрунтованими.

Встановивши, що спірний будинок був особистою власністю відповідача ОСОБА_2 суд дійшов висновку, що останній мав законне право розпоряджатися ним шляхом укладення договору дарування. Позивачем не надано жодних доказів, що договір дарування був укладений із порушенням законодавства.

17 березня 2025 року представник ОСОБА_1 , адвокат Калугін Д.О. подав (здав на пошту) апеляційну скаргу, в які посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального вправа просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Скаржник зазначає, що обґрунтування оскаржуваного рішення зводиться до аналізу висновку експерта, який, на думку представника позивача, зроблено без урахування дійсних обставин справи.

Визнаючи встановленими та доведеними обставинами щодо характеру та об`єму робіт по реконструкції житлового будинку, втому числі щодо відсутності поліпшень спірного домоволодіння за період з 21 вересня 1990 року по 03 жовтня 2014 року, суд посилався лише на висновок №16 судово-будівельної експертизи, складений 11 лютого 2016 року експертом Фесун Л.А.

При цьому судом не надано оцінки наявному в матеріалах справи технічному паспорту житлового будинку від 08 лютого 2019 року, в якому вказано , що в період з 21 вересня 1990 року було здійснено будівництво : прибудови до житлового будинку площею 26.6кв.м (1992рік); гаражу, площею 25.6кв.м (1992 рік), підвалу, площею 15.0кв.м(1992 рік), сараю, площею 6.1кв.м (1992рік), навісу, площею 26.0кв.м (2008 рік), навісу, площею 7.1 кв.м (2008 рік). Також суд не надав оцінки доказами стосовно спорудження каналізації та під`єднання будинку до системи центральної каналізації.

Вказуючи на те, що наявний в матеріалах справи висновок експерта є необґрунтованим та суперечить іншим матеріалам справи, представник позивачки, адвокатом Калугін Д.О. одночасно з апеляційною скаргою заявив клопотання про призначення у справі повторної будівельно-технічної експертизи на вирішення якої поставити питання: 1) яка ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого про АДРЕСА_2 станом на 19 жовтня 1998 року? 2) яка ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого про АДРЕСА_2 станом 21 вересня 1990 року? 3) яка ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого про АДРЕСА_2 станом на 29 січня 2008 року? 4) яка ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого про АДРЕСА_2 станом 03 жовтня 2014 року? 5) який перелік та об`єм фактично виконаних в період з 21 вересня 1990 року по 29 січня 2008 року будівельних робіт у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого про АДРЕСА_2 ? 6) Яка вартість фактично виконаних в період з 21 вересня 1990 року по 29 січня 2008 року будівельних робіт у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого про АДРЕСА_2 ? 7) який перелік та об`єм фактично виконаних в період з 21 вересня 1990 року по 03 жовтня 2014 року будівельних робіт у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого про АДРЕСА_2 ? 8) яка питома вага конструктивних елементів житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого про АДРЕСА_2 , що існували станом на 21 вересня 1990 року у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого про АДРЕСА_2 станом на 29 січня 2008 року?

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2025 року визначений склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Пузанова Л.В., судді Базіль Л.В., Радченко С.В.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року поновлено ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Калугін Д.О., строк на апеляційне провадження рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2025 року.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у цій справі

У зв`язку з неможливістю продовження розгляду справи суддею ОСОБА_4 у зв`язку із звільненням її з посади судді у відставку призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 травня 2025 року визначений склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Приходько Л.А., судді Базіль Л.В., Радченко С.В.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 28 травня 2025 року справа призначена до розгляду.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Калугін Д.О., приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференція апеляційну скаргу та клопотання про визнання повторної судової будівельно-технічної експертизи підтримав за обставинами, викладеними у скарзі та у клопотанні.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, апеляційний суд протокольною ухвалою від 06 серпня 2025 року відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

Так, відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі ухвали Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 грудня 2015 року експертом ОСОБА_5 була проведена судова будівельно-технічна експертиза та наданий суд висновок судової будівельно-технічної експертизи №16 від 22 лютого 2016 року.

В лютому 2019 року представником ОСОБА_1 адвокатом Гетьман А.А., заявлено клопотання ро призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи, з підстав не надання експертом відповіді щодо всіх поставлених судом питань.

Вказане клопотання протокольною ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 жовтня 2024 року залишено без розгляду, оскільки представником позивача клопотання підтримано не було.

Клопотань про призначення повторної будівельно-технічної експертизи в суді першої інстанції не заявлялось.

Оскільки жодних доказів неможливості проведення повторної будівельно-технічної експертизи у суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали позивача, апеляційному суду не надано колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення цього клопотання.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 17 червня 1989 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір завдатку, відповідно до якого ОСОБА_2 передав 3000крб. продавцю в рахунок купівлі- продажу житлового будинку АДРЕСА_2 за 26000.00крб.

19 жовтня 1989 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 383.3кв.м. Продаж вчинено за 26000.00крб, які продавець отримала до підписання цього договору. Інвентаризаційна вартість будинку 4394.00крб.

Договір посвідчений державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори Бондаренко В.М. за реєстровим №1-3597. Право власності за вказаним договором зареєстровано у БТІ 01 листопада 1989 року.

Відповідно до зведеного акту вартості житлового будинку, експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку та довідки характеристики від 19 жовтня 1989 року на житловий будинок по АДРЕСА_2 на час оформлення договору купівлі- продажу вказаний складався з приміщень: 1-3 (коридор) площею 4,7 кв.м, 1-4 (житлова) площею 9,0 кв.м, 1-5 (кухня) площею 9,2 кв.м, 1-6 (житлова) площею 8,9 кв.м, 1-7 (житлова) площею 13,1 кв.м., приміщення І (сіни) площею 2,4 кв.м, ІІ (сіни) площею 1,5 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м. та житловою 31,0 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Комсомольської районної в м. Херсоні ради від 08 грудня 1989 року за № 379 ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво прибудови до спірного житлового будинку розміром 3.5 м х 7.5 м, а також будівництво гаражу розміром 3.5 м х 7.5 м.

Відповідно до договору, укладеного у січні 1990 року, між ОСОБА_2 та будівельною організацією, останній замовив будівництво прибудови до житлового будинку та надвірних споруд, а у березні 1990 року уклав аналогічний договір на будівництво гаражу по АДРЕСА_2 , з терміном виконання робіт 2-3 квартал 1990 року.

Відповідно до договору на газифікацію спірного житлового будинку від 04 вересня 1990 року, проведення оплати за роботи по газифікації здійснено ОСОБА_2 04 вересня 1990 року.

Технічний висновок про стан несучих конструкцій спірного житлового будинку, розроблений проектною організацією за замовленням ОСОБА_2 від 18 січня 1990 року для будівництва прибудови, робочі проекти та типові договори на будівництво гаража з підвалом та прибудови з переліком будівельних робіт за місцем розташування спірного житлового будинку, з кошторисами-розрахунками на виконання робіт із будівництва гаража з підвалом та прибудови; договір на газифікацію будинку від 04 вересня 1990 року; товарно-транспортна накладна №021380; накладна Херсонського суднобудівельного-судноремонтного заводу; квитанції №095182, №095410, №095657; накладна №570 від 27 червня1990 року на придбання будівельних матеріалів, оформлені на ОСОБА_2 та підтверджують, що за місцем розташування жилого будинку у АДРЕСА_2 здійснювалися певні ремонтно-будівельні роботи.

21 вересня 1990 року Комсомольським відділом РАЦС м. Херсона зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що складений актовий запис про укладення шлюбу №847, після реєстрації шлюб прізвище дружини змінено на ОСОБА_7 .

Згідно виписки із рішення Комсомольської районної в м. Херсоні ради від 11 січня 1992 року за № 14 було оформлено документи ОСОБА_2 на сарай розміром 3.2х2.9, збільшення житлової площі на 21.8 м.кв. за рахунок переобладнання в жилому будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до виписки з домової книги на буд. АДРЕСА_2 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована у вказаному будинку з 16 червня 1992 року.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування, укладеного 31 січня 2008 року, ОСОБА_2 подарував житловий будинок АДРЕСА_2 ОСОБА_8 .

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 03 жовтня 2014 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано.

Згідно висновку судово-будівельної технічної експертизи №16, складеного 22 лютого 2016 року експертом Фесун Л.А.:

1.Вартість житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 станом на 19 жовтня 1989 року, згідно даних БТІ складає 4394крб.

2.Вартість будівництва прибудови розмірами в плані 3.5мх7.6м, згідно даних БТІ, складає 36050грн, що станом на лютий 2016 року складає 222429грн.

3.Вартість ремонтних робіт, в тому числі вартість матеріальних ресурсів, в домобудівлі АДРЕСА_2 , згідно переліку робіт, вказаному в ухвалі суду становить 248095грн.

4.Залишкова вартість спірного житлового будинку з господарськими спорудами після виконання реконструкції, ремонтних робіт та перепланування збільшилась на 66962.00грн, що складає 32/100 відсотка.

5.Станом на 25 травня 1990 року на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 , розташовані будівлі і споруди: житловий будинок - літ.А, вартістю 4374крб, сіни- літ «а», вартістю 1360крб; ганок вартістю 88крб; літня кухня- Літ Б, вартістю 2639крб; сарай- літ.В, вартістю 398крб, водогін №1 вартістю 107крб, ворота №2 вартістю 262крб, огорожа №3 вартістю 197крб, всього 9425крб.

6.Станом на 29 січня 2008 року на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 , розташовані будівлі та споруди: літ.А - житловий будинок, вартістю 21154 грн, 1936 року; літ.а прибудова, вартістю 20264 грн, 1990 року; ганок, вартістю 576 грн, 1990 року; літ.Б гараж-майстерня, вартістю 9350 грн, 1990 року; погріб під «Б», вартістю 7816 грн, 1990 року, літ.В сарай, вартістю 2508 грн, 1990 року; літ.Е вбиральня; №1 водогін, вартістю 753 грн, 1970 року; №2 ворота, вартістю 728 грн, 1970 року; №3 ворота, вартістю 754 грн, 1970 року; №4 огорожа, вартістю 867 грн, 1970 року, всього вартістю 64770 грн.

7.Загальне змінення (в тому числі збільшення) площі приміщень основної будівлі становить 1,3кв.м за рахунок розбирання внутрішніх стін між при приміщеннями «1-2» площею 93кв.м та «1-4» площею 8,3кв.м, замість очеретових перегородок на цегляні, а також за рахунок розбирання печей та димарів. Житлова площа основної будівлі збільшилась на 15.2кв.м за рахунок перепланування приміщень основної будівлі в її існуючих габаритах та зміни їх функціонального призначення.

8.Прибудова (сіни) літера «а» площею забудови 26,6кв.м, літня кухня з підвалом літера «Б» площею забудови 25,6кв.м з підвалом площею забудови 15кв.м, сарай літера «В» площею забудови 9,3кв.м, відповідно до даних інвентарної справи, були побудовані станом на 04 вересня 1990 року.

9.Ринкова вартість садиби АДРЕСА_2 площею 68,3кв.м з урахуванням її технічного стану на лютий 2016 року може становити 663125грн. Фізичний знос конструктивних елементів досліджуваного об`єкту літ. «А» складає 39%, що відповідає задовільному технічному стану.

10.Невід`ємні поліпшення спірного домоволодіння за період з 21 вересня 1990 року по 03 жовтня 2014 року не виконувалися.

11.Реконструкція спірного домоволодіння за період з 21 вересня 1990 року по 03 жовтня 2014 року не виконувалася. У зазначений період можливо виконані роботи по переплануванню приміщень, а саме: розбирання внутрішніх стін між приміщеннями «1-2» площею 9,3кв.м та «1-4» площею 4,3кв.м; розбирання внутрішніх стін між приміщеннями «1-1» площею 23,3кв.м та «1-4» площею 8,3кв.м; розбирання печей та димарів; розбирання перегородки між приміщеннями «1-2» і «1-4» з об`єднанням цих приміщень в одне.

12.Питома вага конструктивних елементів житлового будинку АДРЕСА_2 , які змінилися в період з жовтня 1989 року на день дослідження складає 34,5 %.

13.Питома вага вартості конструктивних елементів житлового будинку, будівель і споруд садиби АДРЕСА_2 , були, що виконані в період з 21 вересня 1990 року по 03 жовтня 2014 року, складає 10,78%.

Майно, відповідно до статті 22 КпШС УРСР, яка була чинною на час виникнення спірних відносин, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, іх частки, відповідно частини першої статті 28 КпШС УРСР, визначаються рівними.

Відповідно до положень частини першої статті 24 КпШС УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57 СК України).

Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно, відповідно до статті 25 КпШС УРСР може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Частиною першою статті 62 СК України визначено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" роз`яснено, що правила статей 22, 28, 29 КпШС УРСР не застосовуються до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України від 7 лютого1991 року № 697-XII "Про власність" (далі - Закон України "Про власність"), відповідних норм ЦК УРСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

Статтею 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною першою статті 112 ЦК УРСР , зокрема визначено, що майно може належати на праві спільної сумісної власності двом чи кільком громадянам.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (аналогічне положення містить і частина перша статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

За нормами КпШС УРСР , які діяли на час виникнення спірних відносин, фактичне сумісне проживання не створювало спільності майна подружжя. Правовідносини у таких випадках регулювалися тільки нормами Глави 11 ЦК УРСР 1963 року про спільну власність, а з набранням чинності Законом України «Про власність» також нормами частини 1 статті 17 цього Закону.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім`єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно було встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення частини першої статті 24 КпШС України, частини першої статті 17 Закону України "Про власність" вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" та від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-211цс14.

Встановивши, що спірний будинок був придбаний ОСОБА_2 до укладення шлюбу з позивачкою, його реконструкція здійснена ОСОБА_2 в період з 19 жовтня 1990 року по 04 вересня 1990 року, що підтверджується висновками судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що придбання та реконструкція будинку, а також будівництво господарських будівель і споруд здійснено ОСОБА_2 до укладення шлюбу з позивачем та до набрання чинності Законом України «Про власність», який застосовується до правовідносин, які виникли після введення в дію Закону, тобто з 15 квітня 1991 року і зазначений закон не має зворотної сили.

Законодавство, що було чинним на час виникнення спірних відносин, у тому числі КпШС УРСР, ЦК УРСР не надавало майну набутому під час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою, статусу спільної сумісної власності.

З огляду на викладене суд дійшов правильного висновку, що придбаний ОСОБА_2 спірний житловий будинок з поліпшеннями здійсненими до укладення ним шлюбу з позивачкою (до 21 вересня 1990 року), є його особистою власністю.

Здійснення реконструкції будинку, що призвела до істотного збільшення вартості будинку, до 21 вересня 1990 року, тобто до укладення шлюбу з позивачкою, підтверджується дослідженими судом технічним висновком про стан несучих конструкцій спірного житлового будинку, розроблений проектною організацією за замовленням ОСОБА_2 від 18 січня 1990 року для будівництва прибудови, робочими проектами та типовим договорами на будівництво гаража з підвалом та прибудови з переліком будівельних робіт за місцем розташування спірного житлового будинку, з кошторисами-розрахунками на виконання робіт із будівництва гаража з підвалом та прибудови; договором на газифікацію будинку від 04 вересня 1990 року; товарно-транспортною накладною №021380; накладною Херсонського суднобудівельного-судноремонтного заводу; квитанціями №095182, №095410, №095657; накладною №570 від 27 червня1990 року на придбання будівельних матеріалів, які оформлені на ОСОБА_2 та підтверджують, що в період з 19 жовтня 1989 року 21 вересня 1990 року ОСОБА_2 придбавалися будівельні матеріали і за місцем розташування жилого будинку у АДРЕСА_2 здійснювалися ремонтно-будівельні роботи у тому числі будівництво гаража з підвалом та прибудови.

Жодних доказів, що вказані роботи були здійснені вже після укладення шлюбу між сторонами матеріали справи не містять.

Оскільки визначальним, для вирішення даного спору, є встановлений судом першої інстанції факт набуття (створення майна), а не його реєстрація (узаконення), рішення виконавчого комітету від 11 січня 1992 року №19 про оформлення документації на сарай та збільшення житлової площі у спірному житловому будинку не впливає на висновок суду.

Данні в технічному паспорті житлового будинку від 08 лютого 2019 року щодо будівництва у 1992 році прибудови до житлового будинку площею 26.6кв.м, гаражу, площею 25.6кв.м, підвалу, площею 15.0кв.м, сараю, площею 6.1кв.м внесені відповідно до зазначеного вище рішення виконавчого комітету, та відображають лише час оформлення документації, а не період створення спірного майна.

Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, що спірний житловий будинок з урахуванням проведеної до укладення шлюбу реконструкції, був придбаний внаслідок спільної праці сторін, коштом обох сторін, та що між ними було досягнуто угоди про спільну сумісну власність, а тому підстави визнавати його спільною сумісною власністю відсутні.

Факт спільного проживання сторін до реєстрації шлюбу не має в даном випадку правового значення, оскільки чинним на цей період законодавством не надавало майну набутому під час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою, статусу спільної сумісної власності.

Закриття позивачем у квітні 1989 року належного їй рахунку в Ощадбанку із зняттям 8034,55крб не свідчить що вказані кошти були внесені позивачкою у придбання спірного будинку.

Для застосування передбачених статтею 25 КпШС УРСР та статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя, при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову ухвалюється судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, а співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального дорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Таким чином, істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

У випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року при розгляді справи № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

Отже встановивши, що невід`ємні поліпшення спірного домоволодіння за період з 21 вересня 1990 року по 03 жовтня 2014 року (у період шлюбу) не виконувалися, а питома вага вартості конструктивних елементів (можливо виконаних робіт по переплануванню приміщень шляхом розбиранню печей та димарів, розбиранню перегородок між приміщеннями для об`єднання їх у одне) спірного житлового будинку, що були виконані у цей складає лише 10,78% суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що збільшення вартості майна в період перебування сторін у шлюбі не є істотним.

Доводи апеляційної скарги вказані висновки суду, щодо недоведеності істотно збільшення вартості будинку, після укладення шлюбу, внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, не спростовують.

Позивачем, у встановленому цивільним процесуальним законом, не спростовані висновки судової будівельно-технічної експертизи №16, складеного 22 лютого 2016 року експертом ОСОБА_5 , яким встановлено, що питома вага конструктивних елементів спірного житлового будинку, які змінилися в період з жовтня 1989 року на день дослідження складає 34,5 %, а питома вага вартості конструктивних елементів цього ж житлового будинку, будівель і споруд, що виконані в період з 21 вересня 1990 року по 03 жовтня 2014 року, складає лише 10,78%.

Заявлене в суді першої інстанції клопотання про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи судом першої інстанції залишено без розгляду у зв`язку із не підтриманням його стороною позивача.

Клопотання представника позивача про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи апеляційним судом залишено без задоволення через недоведеність заявником, відповідно до вимог частини третьої статті 367 ЦПК України, наявність причин, що об`єктивно не залежали від позивача неможливості подання такого їх подання до суду першої інстанції. Зміна позивачкою представника не може вважатися причиною, яка об`єктивно не залежала від неї.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що збільшення вартості спірного житлового будинку в період перебування у шлюбі є наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат саме позивачки, не власника майна, з подружжя. Сам по собі факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання спірного житлового будинку спільною сумісною власність та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірного майна є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, відповідно до статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Встановивши, що спірний будинок був особистою власністю відповідача ОСОБА_2 , суд дійшов правильного висновку, що останній мав законне право розпоряджатися належним йому нерухомим майном, у тому числі і шляхом укладення договору дарування.

Оскільки ОСОБА_1 не набула, відповідно до вимог закону, права власності (співвласності) на спірний житловий будинок, її згода на відчуження цього будинку, який перебував в особистій власності ОСОБА_2 , не вимагалась.

Отже, встановивши, що оспорюваний договір дарування житлового будинку не порушує жодних прав позивачки, а також не доведення позивачем недодержання в момент вчинення сторонами цього договору вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна вимога про визнання договору дарування недійсним не підлягає задоволенню, оскільки договір дарування укладений відповідно до закону, а позивач не має правових підстав для його оскарження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять посилання на докази, які б підтверджували як факт істотного збільшення вартості спірного житлового будинку в період перебування сторін у шлюбі, так і факт, що таке збільшення є наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат саме позивачки, не власника майна.

Зважаючи на встановлення правильного застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанцій, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги про скасування рішення.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Калугін Дмитро Олегович, залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2025 року у залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 15 серпня 2025 року.

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: Л. В. Базіль

С. В. Радченко