Постанова

Іменем України

9 липня 2025 року

м. Київ

Справа № 185/2868/21

Провадження № 61-15395св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,

учасниками якої є:

стягувачка - ОСОБА_1 (далі - стягувачка),

державна виконавиця Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - ВДВС) Літвішко Інна Володимирівна (далі - державна виконавиця),

боржник - ОСОБА_2 (далі - боржник),

за скаргою стягувачки про визнання неправомірними дій державної виконавиці та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження

за касаційною скаргою стягувачки на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року, постановлену суддею Перекопським М. М., і постанову Дніпровського апеляційного суду від 9 жовтня 2024 року, прийняту колегією суддів у складі Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Красвітної Т. П.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

(1) Вступ

1. Суд ухвалив рішення про витребування з незаконного володіння боржника на користь стягувачки автомобіля та видав виконавчий лист. Виконуючи це рішення, державна виконавиця вчинила такі дії: відкрила виконавче провадження та викликала боржника; визначила розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; стягнула з боржника виконавчий збір; наклала на боржника два штрафи; закінчила виконавче провадження. Підставою закінчення виконавчого провадження зазначила надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, з огляду на неможливість виконання рішення суду без участі боржника та надіслання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. Постанову про закінчення виконавчого провадження разом із вказаним повідомленням державна виконавиця надіслала органу досудового розслідування.

2. Стягувачка стверджувала, що державна виконавиця вчинила недостатньо виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення. Тому просила суд визнати неправомірними дії державної виконавиці щодо закінчення виконавчого провадження та скасувати відповідну постанову.

3. Суди обох інстанцій відмовили у задоволенні скарги стягувачки. Виснували, що державна виконавиця у межах її повноважень вчинила всі необхідні виконавчі дії, які не дали результату, тому правомірно закінчила виконавче провадження. Стягувачка з цим висновком не погодилася. У касаційній скарзі навела аргументи, аналогічні до тих, які вказала у скарзі на дії та постанову державної виконавиці. Наголосила, що державна виконавиця не вжила таких заходів як арешт і розшук майна, які могли б зумовити повне виконання судового рішення.

4. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на питання про те, чи можна без участі боржника виконати рішення суду про витребування автомобіля, та чи слід закінчити виконавче провадження з виконання такого рішення, не вчинивши дії, спрямовані на встановлення місцезнаходження цього майна та його володільця, не оголосивши автомобіль у розшук, не застосувавши його арешт тощо. Виснував, що рішення суду про витребування автомобіля можна виконати примусово без участі боржника, примусово стягнувши відповідне майно. Тому, якщо боржник не виконав це рішення, а виконавець, зокрема, не вчинив дії, спрямовані на встановлення місцезнаходження автомобіля та його володільця, не оголосив відповідне майно у розшук, не наклав на нього арешт, але надіслав до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, немає підстав для повернення виконавчого документа до суду, який його видав, і для закінчення виконавчого провадження.

(2) Зміст скарги на дії та постанову державної виконавиці

5. У травні 2024 року стягувачка звернулася до суду зі скаргою, у якій просила визнати неправомірними дії державної виконавиці з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 (далі - ВП НОМЕР_4) від 11 квітня 2024 року (далі - постанова ВДВС) та скасувати зазначену постанову. Мотивувала так:

5.1. 31 травня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у справі № 185/2868/21 ухвалив рішення, згідно з яким витребував у боржника на користь стягувачки автомобіль марки RENAULT-140 білого кольору 1992 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_1 і номером шасі НОМЕР_2 (далі - автомобіль).

5.2. 21 вересня 2023 року суд видав виконавчий лист на виконання вказаного рішення.

5.3. 16 лютого 2024 року державна виконавиця відкрила ВП НОМЕР_4. Після того вчинила такі виконавчі дії: стягнула з боржника витрати на проведення виконавчих дій, виконавчий збір і штрафи, а 11 квітня 2024 року закінчила ВП НОМЕР_4 і надіслала до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

5.4. Державна виконавиця не вчинила всі дії, спрямовані на своєчасне та повне виконання судового рішення, бо вона не наклала арешт на майно боржника, зокрема на автомобіль, і не оголосила про розшук боржника й автомобіля.

(3) Зміст ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду

6. 23 травня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області постановив ухвалу, згідно з якою відмовив стягувачці у задоволенні скарги. Мотивував так:

6.1. Рішення суду від 31 травня 2022 року є рішенням зобов`язального характеру, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, тому організація його виконання передбачена у статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

6.2. Оскільки боржник без поважних причин не виконав рішення суду, державна виконавиця правомірно надіслала органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винесла постанову про закінчення виконавчого провадження.

7. 9 жовтня 2024 року Дніпровський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою апеляційну скаргу стягувачки залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Мотивував так:

7.1. Суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що державна виконавиця виконала всі передбачені законом виконавчі дії у ВП НОМЕР_4, тому відсутні підстави для задоволення скарги стягувачки.

7.2. Необґрунтованими є доводи стягувачки про те, що державна виконавиця не винесла постанову про розшук боржника, його майна, зокрема автомобіля, оскільки та діяла у межах, передбачених Законом № 1404-VIII, та вчинила всі необхідні дії з примусового виконання рішення.

(4) Провадження у суді касаційної інстанції

8. 15 листопада 2024 року стягувачка подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення її скарги.

9. 16 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою стягувачки та витребував справу із суду першої інстанції.

10. 4 липня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11. Стягувачка мотивувала касаційну скаргу так:

11.1. Суди першої й апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування висновку, сформульованого у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 квітня 2018 року у справі № 16/64/2011. Згідно з цим висновкомбезрезультатність або неможливість розшуку боржника, його майна можна обґрунтувати лише тоді, коли державний виконавець повністю реалізував надані йому повноваження, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

11.2. Державна виконавиця із порушенням вимог статей 28, 36 і 56 Закону № 1404-VIII не наклала арешт на автомобіль, не винесла постанову про розшук боржника, його майна та розшук автомобіля.

(2) Позиції інших учасників справи

12. Інші учасники справи відзиви на касаційну скаргу на подали.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції

13. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 січня 2025 рокувідкрив касаційне провадження за касаційною скаргою стягувачки на підставі, визначеній в останньому абзаці частини другої статті 389 ЦПК України.

14. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

15. З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.

(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

(2.1) Чи можна без участі боржника виконати рішення суду про витребування автомобіля, та чи слід закінчити виконавче провадження з виконання такого рішення, не вчинивши дії, спрямовані на встановлення місцезнаходження цього майна та його володільця, не оголосивши автомобіль у розшук, не застосувавши його арешт тощо?

16. Державна виконавиця виконувала рішення суду про витребування автомобіля з незаконного володіння боржника. Згідно з матеріалами справи у цьому виконавчому провадженні вона винесла такі постанови: про відкриття виконавчого провадження; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про стягнення виконавчого збору; про накладення штрафу (2 постанови); про закінчення виконавчого провадження. Підставою закінчення останнього вказала «надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону № 1404-VIII». Постанову про закінчення виконавчого провадження разом із повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення державна виконавиця надіслала до органу досудового розслідування.

17. Стягувачка вважала, що державна виконавиця вчинила недостатньо виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення, бо не наклала арешт на майно боржника і не оголосила про розшук самого боржника, його майна, зокрема автомобіля. Тому просила суд визнати неправомірними дії державної виконавиці щодо закінчення виконавчого провадження та скасувати відповідну постанову.

18. Суди обох інстанцій відмовили у задоволенні скарги стягувачки. Виснували, що рішення суду про витребування автомобіля є рішенням зобов`язального характеру, і державна виконавиця вчинила всі необхідні виконавчі дії у межах виконавчого провадження. Вказали, що, встановивши ухилення боржником від виконання судового рішення, державна виконавиця правомірно закінчила виконавче провадження та скерувала до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

19. Стягувачка з висновком судів не погодилася. У касаційній скарзі навела аналогічні аргументи до тих, які були у скарзі на неправомірні дії та постанову державної виконавиці.

20. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з аргументами стягувачки. Наголошує на тому, що виконання рішення суду про витребування речі не вимагає обов`язкової участі боржника. Інакше кажучи, це рішення можна виконати без участі боржника. Так, якщо останній не виконав рішення про витребування автомобіля, а виконавець, зокрема, не вчинив дії, спрямовані на встановлення місцезнаходження цього майна та його володільця, не оголосив відповідне майно у розшук, не наклав на нього арешт, але надіслав до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, немає підстав для повернення виконавчого документа до суду, який його видав, і для закінчення виконавчого провадження.

21. Закінченню виконавчого провадження з виконання рішення суду про витребування автомобіля мають передувати всі можливі та передбачені законом заходи, спрямовані на повне та своєчасне виконання виконавчого документа, зокрема такі як арешт і розшук майна боржника. Якщо виконавець належні заходи не вжив, закінчення виконавчого провадження є передчасним.

22. За змістом пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Тому така обов`язковість є також однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 7 частина третя статті 2 ЦПК України).

23. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

24. За змістом пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням обов`язковості виконання рішень.

25. З огляду на положення статей 1, 2, 5 Закону № 1404-VIII на виконавця покладені функції забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити всі передбачені Законом заходи у межах встановлених повноважень. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 листопада 2024 року у справі № 920/882/23 (пункти 45-46)).

26. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

27. Здійснення державним виконавцем комплексу дій, визначених законом, є належним у разі вжиття ним усіх необхідних (можливих) заходів у передбаченій послідовності для повного виконання виконавчого документа у встановлені законом строки з дотриманням прав учасників виконавчого провадження. Законодавство надає державному виконавцю значний обсяг повноважень для забезпечення основного завдання - виконання судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 липня 2024 року у справі № 910/13240/19 (пункти 4.12, 4.22)).

28. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону (пункт 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

29. За змістом пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII підставою для закінчення виконавчого провадження є виконання рішення боржником. Зазначене положення закону слід застосовувати не формально, а сутнісно, коли рішення суду реально та фактично виконане (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 583/1254/21).

30. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина третя статті 63 Закону № 1404-VIII).

31. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (частини перша й абзаци перший - третій частини другої статті 56 Закону № 1404-VIII).

32. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією (частина третя статті 36 Закону № 1404-VIII).

33. Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 квітня 2018 року у справі № 16/64/2011).

34. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі факти:

34.1. 31 травня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення, згідно з яким витребував з незаконного володіння боржника автомобіль на користь стягувачки.

34.2. 21 вересня 2023 рок цей суд видав виконавчий лист (а. с. 16).

34.3. 16 лютого 2024 року державна виконавиця винесла постанову про відкриття ВП НОМЕР_4 та надіслала боржнику виклик, в якому зазначила про обов`язок з`явитися до неї та надати інформацію щодо можливості вилучення автомобіля (а. с. 17).

34.4. 26 лютого 2024 року Міністерство внутрішніх справ України на запит державної виконавиці надало відповідь про відсутність будь-якої інформації щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів (а. с. 33).

34.5. 5 березня 2024 року державна виконавиця винесла постанову про накладення на боржника 1 700,00 грн штрафу і склала відповідний акт (а. с. 23).

34.6. 21 березня 2024 року державна виконавиця винесла ще одну постанову про накладення на боржника 3 400,00 грн штрафу у зв`язку з повторним невиконанням рішення суду (а. с. 25).

34.7. 11 квітня 2024 року державна виконавиця винесла постанову про закінчення ВП НОМЕР_4 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII та згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII надіслала повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України, до Павлоградського РВП в Дніпропетровській області. Копію цієї постанови державна виконавиця скерувала боржникові, стягувачці та Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області (а. с. 28 - 32).

35. Звертаючись до суду зі скаргою на дії державної виконавиці та її постанову про закінчення виконавчого провадження, стягувачка наголошувала, що державна виконавиця неправомірно закінчила ВП НОМЕР_4, не вчинила виконавчі дії, завдяки яким рішення суду про витребування у боржника автомобіля можна було б виконати. Суди обох інстанцій відмовили у задоволенні скарги. Вважали, що державна виконавиця у межах її повноважень для виконання рішення суду зобов`язального характеру вчинила всі можливі виконавчі дії, які не дали результату, а тому правомірно закінчила ВП НОМЕР_4 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

36. Колегія суддів не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій.

36.1. Відмовляючи у задоволенні скарги стягувачки, суди не звернули увагу, що дії державної виконавиці з відкриття виконавчого провадження, виклику боржника, визначення мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору, накладення на боржника штрафів, отримання відповіді на запит щодо зареєстрованих за боржником автомобілів, подання повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення не є достатніми для примусового виконання рішення суду про витребування автомобіля.

36.2. У ВП НОМЕР_4 державна виконавиця мала вжити заходи, передбачені частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VIII, з метою належного примусового виконання судового рішення. Зокрема повинна була вчинити дії, спрямовані на встановлення місцезнаходження автомобіля та його володільця. Відсутність у держави інформації щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів не означає відсутність автомобіля у його володінні. Державна виконавиця не вирішила питання про розшук автомобіля та про накладення на нього арешту. Незважаючи на це, у постанові про закінчення виконавчого провадження вказала, що цією постановою припиняє чинність арешту майна боржника та скасовує інші заходи примусового виконання рішення, які згідно з матеріалами справи не застосовувала.

36.3. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, помилково вважав, що рішення суду про витребування автомобіля є рішенням зобов`язального характеру, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії. Верховний Суд зауважує, що виконання такого рішення не залежить від волі боржника як незаконного володільця речі. Тобто вчинення дій боржником не є необхідною умовою для виконання рішення суду про витребування автомобіля. Таке рішення передбачає передання предмета витребування стягувачеві. Отже, це рішення можна виконати без участі боржника, примусово стягнувши відповідне майно.

36.4. З огляду на вказане у державної виконавиці не було підстав для застосування приписів пункту 11 частини першої статті 39 та частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII для закінчення виконавчого провадження. Відповідно до абзацу третього частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII винесення постанови про закінчення виконавчого провадження можливе виключно у разі невиконання боржником рішення, яке не можна виконати без його участі. Тоді як таким не є рішення суду про витребування речі. Тому закінчення державною виконавицею ВП НОМЕР_4 є помилковим.

37. З огляду на вказане оскаржені судові рішення слід скасувати й ухвалити нове - про задоволення скарги стягувачки.

(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(3.1) Щодо суті касаційної скарги

38. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

39. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини перша - третя статті 412 ЦПК України).

40. З огляду на висновки цієї постанови щодо застосування норм права ухвалу та постанову судів попередніх інстанцій слід скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги стягувачки на дії та постанову державної виконавиці.

(3.2) Щодо судових витрат

41. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

42. Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (пункт 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір»).

43. За подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду встановлена ставка судового збору - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 9 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»), який з 1 січня 2024 року згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» становив 3 028,00 грн. Тому за подання апеляційної та касаційної скарг стягувачка мала сплатити по 605,60 грн (3 028,00 грн х 0,2).

44. За подання апеляційної скарги вона сплатила цю суму (а. с. 41), а за подання касаційної скарги сплатила 1 000,00 грн, тобто переплатила 394,40 грн. Тому може клопотати про повернення надмірно сплачених коштів.

45. З огляду на результат розгляду касаційної скарги з ВДВС на користь стягувачки слід стягнути 1 211,20 грн судового збору (605,60 грн + 605,60 грн).

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у х в а л и в:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 9 жовтня 2024 року скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 .

3. Визнати неправомірними дії державної виконавиціПавлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Літвішко Інни Володимирівни із винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 11 квітня 2024 року.

4. Скасувати постанову державної виконавиціПавлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Літвішко Інни Володимирівни про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 11 квітня 2024 року.

5. Стягнути із Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (код у ЄДР: 44896461; місцезнаходження: вул. Дніпровська, 338, м. Павлоград, Дніпропетровська обл., 51408) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 1 212 (одну тисячу двісті дванадцять) гривень 20 копійок судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат
Судді Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко