Справа № 148/971/25
Провадження №2-о/148/61/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 липня 2025 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

присяжних Мазур А.В.,

Нестеренко О.А.,

за участю секретаря Семенової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Лимарем Андрієм Вікторовичем, про оголошення фізичної особи померлою, за участі: заявниці ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.10.2024 близько 11:00 год, рідний брат заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував біля входу в підвальне приміщення житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В цей час невстановленими особами з числа збройних сил російської федерації здійснено обстріл вказаної території за допомогою невстановленої зброї. Внаслідок вибуху ОСОБА_3 отримав мінно-вибухову травму, вогнепальні осколкові поранення ділянки грудної клітини, в результаті чого настала смерть. Тіло ОСОБА_3 занесено його матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у підвальне приміщення будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , де вони проживали. Поховати тіло не вдалося, оскільки на даній місцевості велися активні бойові дії та постійні обстріли із різних видів зброї, в результаті чого, довелося покинути своє житло та піти у західному напрямку м. Селидове.

У подальшому, 28.10.2024 мати заявниці стала на облік як внутрішньо переміщена особа із фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 та отримала довідку № 522-.

Крім того, 30.01.2025 заявниця звернулась до Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення злочину за ч. 2 ст. 438 КК України, в зв`язку з чим зареєстрована кримінальне провадження № 0000025 та видано витяг з ЄРДР.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, що затверджений Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, Селидівська міська територіальна громада Покровського району Донецької області з 19.08.2024 до 03.01.2025 перебувала в переліку територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційній ресурси. З 04.01.2025 - в переліку тимчасово окупованих російською федерацією територій України.

Доказами, які підтверджують факт смерті ОСОБА_3 , є акт про настання смерті, складений ІНФОРМАЦІЯ_3 матір`ю померлого - ОСОБА_2 , витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.01.2025, кримінальне провадження №0000025, фото тіла ОСОБА_3 з місця смерті. Будь які інші докази, що підтверджують смерть померлого у заявниці відсутні, так як, смерть настала на території активних бойових дій, де відповідні служби, такі як поліція, ДСНС, екстрена медична допомога, у зв`язку з активними бойовими діями не працювали, не мали можливості дістати тіло загиблого та видати документи, які б підтверджували смерть.

З 10.10.2024 ОСОБА_3 не виходив на зв`язок, більше того, в момент отримання мінно-вибухової травми, вогнепального осколкового поранення ділянки грудної клітини, була поруч його мати, яка стверджує, що він загинув, тому є об`єктивні обставини вважати останнього таким, що загинув під час обстрілу м. Селидове та вірогідним днем смерті ОСОБА_3 є ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Оголошення ОСОБА_3 померлим необхідне для реалізації його сестрою та матір`ю своїх спадкових прав та інших прав і обов`язків, які виникають після смерті ОСОБА_3 , тому заявниця змушена звернутися до суду із даною заявою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала та просила її задовольнити.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердила факт смерті її сина ОСОБА_3 , а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 11:00 год ОСОБА_3 загинув під час обстрілу м. Селидове, так як, отримав мінно-вибухову травму, вогнепальні осколкові поранення ділянки грудної клітини.

Заслухавши заявницю, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26.07.1969 Горбюро РАЦС Донецької області, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 та її батьками вказано ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. зв.б. 13).

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 20.06.1987 Відділом РАЦС м. Селидове Донецької області, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , 20.06.1987 уклали шлюб за актовим записом № 91. Після укладення шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с. 13).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Відділом РАЦС м. Селидове Донецька область, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. зв.б. 17).

Відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Селидове Донецька область та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14, за. б.16).

Згідно копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.10.2024 № 522-, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 20).

Відповідно до акту про настання смерті від 17.02.2025, ОСОБА_2 вказаним актом засвідчує та підтверджує, що 10.10.2024 близько 11:00 год, її син ОСОБА_3 перебував біля входу в підвальне приміщення житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час невстановленими особами з числа збройних сил російської федерації здійснено обстріл вказаної території за допомогою невстановленої зброї. Внаслідок вибуху ОСОБА_3 отримав мінно-вибухову травму, вогнепальні осколкові поранення ділянки грудної клітини, в результаті чого настала смерть. Тіло ОСОБА_3 занесено його матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у підвальне приміщення будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , де вони проживали. Поховати тіло не вдалося, оскільки на даній місцевості велися активні бойові дії та постійні обстріли із різних видів зброї, в результаті чого, довелося покинути своє житло та піти у західному напрямку м. Селидове (а.с. зв. б. 20).

Згідно копії витягу з ЄРДР № 0000025 від 30.01.2025, Тульчинським РВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України (а.с. 21).

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 46 ЦК України, фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Відповідно висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 31.05.2023 у справі № 177/11/20, від 07.11.2023 у справі № 607/159/23, від 29.05.2024 у справі № 127/28463/23.

У постановах від 26.04.2023 у справі № 337/3725/22 та від 29.03.2023 у справі №753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Згідно аналізу законодавства, можна зробити висновок, що вищевказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.

Суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у ч. 2 ст. 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, що усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою.

Водночас ч. 2 ст. 20 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» передбачено, якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи.

Приписи ч. 2 ст. 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України»:

- бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;

- район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2024 по справі № 755/11021/22 зауважила, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій» викладене у ч. 2 ст. 46 ЦК України, особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії РФ проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.

Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.

Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах.

Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, зокрема: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.12.2024 у справі № 755/11021/22 наголосила, що законодавець, формуючи припис речення другого ч. 2 ст. 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України.

Так, до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 (із змінами відповідно до Наказу № 1004 від 16.06.2025), з 24.02.2022 і до 18.08.2024 віднесено Селидівська міська територіальна громада за винятком м. Українськ.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_2 підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 11:00 год, її син ОСОБА_3 загинув під час обстрілу, а саме: внаслідок вибуху отримав мінно-вибухову травму, вогнепальні осколкові поранення ділянки грудної клітини.

Аналізуючи вищевикладене, заслухавши пояснення заявниці, свідка, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе оголосити померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України.

Згідно з вимогами ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

На підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», заявниця звільнена від сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 46, 47 ЦК України, ст. 2, 4, 5, 13, 76-83, 258, 259, 263-265, 273, 293, 294, 308, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву - задовольнити.

Оголосити померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України.

Датою смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцем смерті м. Селидове, Покровський район Донецька область.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08.08.2025.

Суддя:

Присяжні: