Провадження № 2/756/6747/25
Оболонський районний суд міста києва
УХВАЛА

11 серпня 2025 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Пукало А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у зв`язку з викраденням відповідачем правовстановлюючих документів на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, суд дійшов до висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачі у позовній заяві у переліку додатків зазначили квитанцію про сплату судового збору, втім зазначений додаток не був долучений до позовної заяви, що підтверджується актом, складеним Відділом документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2025 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідно до даних Автоматизованої системи документообігу суду та за результатами проведеної перевірки, суд не знайшов підтвердження зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за подану позовну заяву.

Таким чином позивачем не додано доказів, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як визначено у ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», з 1 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

Таким чином, враховуючи ціну позову, зазначену позивачами у розмірі 557 907,15 грн позивачам необхідно сплатити судовий збір в розмірі 11 558,14 грн.

Суд роз`яснює заявнику, що сторона може сплатити вказаний судовий збір за подання даної заяви за наступними реквізитами Оболонського районного суду м. Києва:

Отримувач коштів - ГУК у м.Києві/Оболон.р-н/22030101;

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783;

Банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.);

Рахунок отримувача - UA0026006;

Код класифікації доходів бюджету - 22030101;

Призначення платежу - 101; РНОКПП позивача (для юридичних осіб код за ЄДРПОУ); Судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Оболонський районний суд міста Києва (назва суду, де розглядається справа).

У пункті 37 Постанови від 07.02.2014 №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що позови про визнання права власності, які пред`явлені на підставі ст. 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна.

З урахуванням положень частини першої ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У п. 37 Постанови Пленум ВССУ наголошується, що виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, зокрема, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами.

Крім того, Верховний Суд України у своєму Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» звертає увагу, що передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

Пунктом 5 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, є свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат.

Разом з тим, позивачами не надано доказів неможливості одержання дубліката правовстановлюючого документа (звернень до органу приватизації, відмови у видачі дублікату, інших документів, що підтверджують неможливість одержання дубліката).

Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу можливість усунути зазначені недоліки.

На підставі викладеного, керуючись ст. 260 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у зв`язку з викраденням відповідачем правовстановлюючих документів на квартиру - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків - протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі, якщо у вказаний строк недоліки заяви не будуть усунуті, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.В. Пукало