"12" серпня 2025 р. Справа № 363/4483/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., перевіривши на відповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Державний нотаріус двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Лариса Степанівна, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

05.08.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Державний нотаріус двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Лариса Степанівна, про витребування майна з чужого незаконного володіння, у якій просить витребувати із володіння ОСОБА_2 на свою користь нерухоме майно частину садового будинку, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 .

Крім цього, у прохальній частині позову містяться клопотання про звільнення від сплати судового збору та про витребування доказів, а також окремо подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.08.2025 повернуто, з підстав, зазначених у вказаному судовому рішенні.

Після виконання судом вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, судом встановлено, що місце проживання відповідачів у справі, зареєстровано за адресою, зазначеною позивачем.

Відповідно до частини першої статті 187 ЦПК суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Перевіривши матеріалами позовної заяви, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху з таких підстав.

Так, статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги до позовної заяви, а статтею 177 ЦПК України документи, що додаються до позовної заяви.

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмету спору та їх обґрунтування (частина перша статті 175 ЦПК України).

Згідно із пунктами 3, 4 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці;

зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (частина четверта статті 174 ЦПК України).

Перевіривши позовну заяву, судом встановлено її невідповідність вказаним вище вимогам до позовної заяви.

Щодо змісту позовних вимог, як убачається із прохальної частини позову, позивачем заявлено вимогу про витребувати із володіння відповідача ОСОБА_2 частину садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, відповідачем також зазначено ОСОБА_3 , до якої позовних вимог не заявлено, що не узгоджується із положеннями пункту 4 частини другої статті 187 ЦПК України.

Також, судом встановлено, що позовна заява не містить ціни позову, яка відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України, визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується, відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно вартістю майна, відповідно до пункту 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, відповідно до пункту 10 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, судовий збір за подання до суду позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначаються з урахуванням вартості спірного майна, як у спорі майнового характеру.

Визначення ціни позову це обов`язок, а не право позивача. Зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним оцінку, оскільки щодо цієї обставини застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона посилається.

При цьому, вартість майна це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. В якості доказу вартості майна, суду можуть бути подані звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно з визначеною у них дійсною вартістю майна, а також дійсна вартість майна може підтверджуватись висновком суб`єкта оціночної діяльності. Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Однак, позивачем не надано документального підтвердження дійсної вартості спірного майна на час подання позовної заяви до суду.

У зв`язку з чим, позивачу необхідно визначити ціну позову, яка повинна дорівнювати дійсній ринковій вартості спірного майна станом на день подання позовної заяви до суду, з наданням до суду відповідних доказів на підтвердження визначеної вартості майна.

Також, з огляду на те, що позовна заява не містить ціну позову та відсутні докази щодо оцінки майна, неможливо встановити розмір судового збору, який підлягає сплаті позивачем при зверненні до суду із вимогою про витребування частини садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, позивач, просить звільнити її від сплати судового збору вказуючи, що його розмір становить 15140,00 грн, як максимальний розмір судового збору за вимогу майнового характеру, при цьому, у позовній заяві відсутнє обґрунтування, чим керувалася позивач, визначаючи необхідність у сплаті максимального розміру судового збору.

Позивач, посилаючись на відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з період з липня 2024 року по червень 2025 року, вказує, що судовий розмір 15140,00 грн перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, а тому, просить звільнити її від сплати судового збору, а у разі відсутності підстав для звільнення відстрочити його сплату до ухвалення судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» - судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суд у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб, з 01.01.2025 становить

3028,00 гривень.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Особа, яка заявляє клопотання про відстрочення або розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати, зобов`язана одночасно надати докази, які підтверджують наявність обставин, якими обґрунтоване таке клопотання (частина п`ята статті 136 ЦПК України).

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору та зазначено перелік підстав звільнення позивачів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, до позовної заяви позивачем не додано документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву.

Частинами другою та третьою статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.

При цьому, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Закон України «Про судовий збір» визначає обов`язок особи, яка звертається до суду за захистом свого майнового, немайнового права та/або обов`язку, здійснити сплату судового збору. Такий обов`язок справляння судового збору є законним фінансовим обмеженням та убезпечує від надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.11.2023 по справі №906/308/20 з покликанням на практику Європейського суду з прав людини виснувала, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансового положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави в цивільних спорах, і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження в цивільних справах.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану.

Вимога про сплату судового збору є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан.

Як убачається із положень статті 8 Закону «Про судовий збір», звільнення, відстрочення або розстрочення, зменшення сплати судового збору на певний строк на підставах, визначених частиною першою статті 8 Закону є правом, а не обов`язком суду. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.05.2018 у справі №904/9117/17.

Особа, якою заявлено клопотання, зокрема про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Безпідставне зменшення чи звільнення від сплати судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом (позиція Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 686/11087/20).

У Законі України «Про судовий збір» немає чітко визначеного переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному випадку суд установлює можливість звільнити особу від сплати судового збору, зменшити його розмір, відстрочити чи розстрочити сплату на підставі поданих доказів саме щодо майнового стану такої особи. Оцінюючи останній, суд має встановити наявність у такої особи доходу (заробітної плати, стипендії, пенсії тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища тощо.

Позивач надала лише докази на підтвердження отриманого нею доходу від заробітної плати з липня 2024 року по червень 2025 року. Але така інформація не характеризує загальний майновий стан позивача та не підтверджує відсутність у неї інших доходів.

Отже, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження обставин того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за подану позову у встановлений законом порядку, а саме, що заробітна плата є єдиним джерелом доходу, в тому числі, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовна заява подана з недотриманням вимог, встановлених статями 175, 177 ЦПК України, які є імперативними нормами закону та мають вичерпний перелік вимог щодо належного оформлення позовної заяви.

Відповідно до статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення її без руху.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк для усунення її недоліків, шляхом подання до суду позовної заяви у новій редакції з усунутими недоліками, про які зазначено вище по тексту ухвали.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Державний нотаріус двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Лариса Степанівна, про витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без руху та надати позивачу строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лукач