Справа № 331/2823/25
Провадження № 2/331/2085/2025
11 серпня 2025 року м. Запоріжжя
Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Жукової О.Є.
за участю секретаря Мироненко О.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.11.2024 року о 20-00 годин в м. Запоріжжя, пр. Соборний/Фортечна водій : ОСОБА_3 (надалі - Відповідач), керуючи транспортним засобом GEELY СК державний номерний знак НОМЕР_1 під час повороту (розвороту), не надав переваги в русі транспортному засобу FORD FUSION державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 (надалі - Позивач), що рухався на зустріч по рівнозначній дорозі. Таким чином ОСОБА_3 порушив вимоги п. 16.13 ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби і отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмованих не має.
Внаслідок зазначеної ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень із матеріальними збитками, відтак Позивачеві було завдано шкоди.
Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2025 року у справі № 331/7212/24 Відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до вищевказаної ДТП.
Разом з тим, як вбачається із витягу із ЦБД МТСБУ, цивільно-правова і відповідальність винної особи на момент настання ДТП не була застрахована за умовами договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , а транспортний засіб відповідача на дату заподіяння шкоди не був забезпеченим відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Натомість станом на день пред`явлення цього позову Відповідачем так і не було відшкодовано заподіяну Позивачеві шкоду у повному обсязі.
Ухвалою судді від 20 травня 2025 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлені наступні обставини.
24.11.2024 року о 20-00 годин в м. Запоріжжя, пр. Соборний/Фортечна водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом GEELY CK державний номерний знак НОМЕР_1 під час повороту (розвороту), не надав переваги в русі транспортному засобу FORD FUSION державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що рухався на зустріч по рівнозначній дорозі. Таким чином ОСОБА_3 порушив вимоги п. 16.13 ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмованих не має.
Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2025 року у справі № 331/7212/24 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано водія ОСОБА_3 ..
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом не підлягають доказуванню.
Як вбачається із витягу із ЦБД МТСБУ, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП не була застрахована за умовами , договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і власників наземних транспортних засобів. Транспортний засіб GEELY CK державний номерний знак НОМЕР_1 на дату заподіяння шкоди не був забезпеченим відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Позивач звернувся до МТСБУ із заявою про регламентну виплату (страхове відшкодування).
За результатами розгляду вказаної Заяви про регламентну виплату (страхове відшкодування) МТСБУ на користь Позивача в березні 2025 року було здійснено регламентну виплату, що становить 160 000 грн. 00 коп., що підтверджується листом МТСБУ , випискою з карткового рахунку позивача.
Згідно зі Звітом № 40/01-25 від 14.01.2025 року вартість відновлювального ремонту КТЗ FORD FUSION державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 748 989,94 грн.; вартість КТЗ до ДТП складає 439 741,48 грн.; вартість КТЗ у пошкодженому стані після ДТП складає 168 333,33 грн.
Вартість послуг, які позивач сплатив за складання Звіту ФОП ОСОБА_4 , складає 3500,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 686886040 від 30.12.2024.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , посилався на той факт, що витрати на відновлювальний ремонт його автомобіля перевищують його вартість на момент ДТП, його ремонт є економічно необґрунтованим, його автомобіль слід вважати фактично знищеним. Тому, просив стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 271 408,15 грн. (439 741,48 грн. (ринкова вартість ) - 168 333,33 (ринкова вартість у аварійному пошкодженому стані) 160 000 грн. (страхове відшкодування) , та дорівнює 111 408,15 грн..
Відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою ст. 1187 ЦК України,джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ч. 3ст. 988 ЦК України,страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно ст.1194 ЦК України,особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 28 Закону №1961-ІVпередбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:
з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;
з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;
з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;
з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;
з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;
з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Статтею 29 Закону № 1961-ІVпередбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
За змістом ст. 1194 ЦК України,особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України,особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Аналізуючи вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України,відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Відтак відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 зазначила, щодо повернення залишків знищеного автомобіля.
За змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, ремонт автомобіля, державний реєстраційний номер FORD FUSION державний номерний знак НОМЕР_2 , вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.
Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.
Судом встановлено, що залишки транспортного засобу залишені у позивача, а вартість пошкодженого транспортного засобу відмінусована від загальної суми, що підлягає відшкодуванню.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то суд приходить до висновку , що з ОСОБА_3 , як винної особи, на користь позивача слід стягнути різницю між фактичним розміром шкоди, залишковою вартістю транспортного засобу після ДТП та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 111 408,15 грн., а також витрати понесені за проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу в розмірі 3 500,00 грн..
Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.
У відповідності до п. 1, ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.
Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2, ч.3, ч.4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Зібрані докази вказують на те, що у зв`язку зі знищенням транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 завдано моральної шкоди.
Моральна шкода також полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Як було встановлено, внаслідок ДТП було пошкоджено майно позивача, він до теперішнього часу з вини відповідача не має можливості користуватися автомобілем, що безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача . Вказані обставини є підставою для відшкодування потерпілій особі моральної шкоди.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. за дві вимоги майнового та немайнового характеру.
Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Так судом встановлено, що 02 квітня 2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Конюшко Д.Б. укладено договір про надання правової допомоги № 02/04/25-ЮП/ІL, у зв`язку з чим позивачем були понесені відповідні витрати для звернення до суду.
Відповідно до акту виконаних робіт до договору № 02/04/25-ЮП/ІL, виконавець надав , а замовник прийняв наступні послуги : юридична консультація Замовника - 1 година (сукупно) - 2 100,00 грн. (з розрахунку 2 100,00 грн. за 1 год.); вивчення документів, наданих Замовником - 1 година (сукупно) - 2 100,00 грн. (з розрахунку 2 100,00 грн. за 1 год.); підготовка та подання позовної заяви - 4,0 годин - 8 400,00 грн. (з розрахунку 2100,00 грн. за 1 год.).
Загальна сума понесених витрат за надані послуги адвоката становить 12 600,00 гривень.
На підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу позивачем також надано платіжну інструкцію від 03.04.2025.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони.Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.
Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Керуючись ст. ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТПзадовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) майнову шкоду у розмірі 111 408, 15 гривень, моральну шкоду у розмірі 15 000,00 гривень, витрати пов`язані з оцінкою пошкодженого транспортного засобу в сумі 3 500,00 гривень, судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 12 600,00 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складено 11 серпня 2025 року .

Суддя: О.Є. Жукова