№ 199/1889/25
№ 2/207/925/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м.Кам`янське

Південний районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Бушанської О.В.

при секретарі Трохименко К.О.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу

за позовом ОСОБА_2 , м.Дніпро

до ОСОБА_1 , м.Кам`янське, Дніпропетровська область

про захист честі, гідності та ділової репутації

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію інформацію, поширену відповідачем - адвокатом Калугіним Олександром Івановичем під час судового засідання у цивільній справі №199/7707/24 - 10.02.2025, а саме наступні твердження: "Ці довідки, про проходження служби у військовій частині містять ознаки, не те, що підробки, а ознаки підробки за допомогою технічних засобів. Бо ці довідки за 2024 рік та 2025 рік, надані ним, містять однакові номери. Це вже явно, що він підроблює документи". Зобов`язати відповідача - адвоката Калугіна Олександра Івановича спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме публічно, у судовому засіданні у цивільній справі №199/7707/24. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані посиланням на те, що ОСОБА_2 є відповідачем у цивільній справі №199/7707/24 за позовом ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, визнання права власності на частину квартири та встановлення порядку користування. Зазначена справа розглядається Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська. 10.02.2025 під час судового засідання представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Калугін О.І. публічно, усно зробив заяви, що порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 . Зазначені висловлювання ОСОБА_1 були зафіксовані у протоколі судового засідання від 10.02.2025. ОСОБА_1 , у судовому засіданні, з метою впливу на суд та формування негативної думки про ОСОБА_2 , стверджував наступне: "Ці довідки, про проходження служби у військовій частині містять ознаки, не те, що підробки, а ознаки підробки за допомогою технічних засобів. Бо ці довідки за 2024 рік та 2025 рік, надані ним, містять однакові номери. Це вже явно, що він підроблює документи". Зазначені твердження відповідача, висловлені ним публічно в судовому засіданні є абсолютно неправдивими, необґрунтованими, наклепницькими, жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються, та є виключно особистою оцінкою відповідача, що ґрунтується на його суб`єктивному упередженому ставленні до позивача. Більше того, висловлення відповідача є оціночним судженням, що прямо межує із звинуваченням позивача у скоєнні кримінального злочину - підробці офіційних документів, передбаченого ст.358 КК України. Заяви відповідача, які публічно ставлять під сумнів достовірність наданих позивачем офіційних документів та прямо звинувачують його у підробці документів, безпідставно та незаконно порочать його честь, гідність та ділову репутацію, підривають довіру до нього як до громадянина України, учасника бойових дій, військовослужбовця Збройних Сил України, ставлять під сумнів його порядність, чесність та законність дій. Поширення такої недостовірної інформації є вкрай образливим для позивача, створює негативне враження про нього в очах суду, інших учасників судового процесу та будь-яких сторонніх осіб, що ознайомляться з протоколом судового засідання, завдає йому моральних страждань та душевних переживань.

06.08.2025 позивач у судове засідання не з`явився, у поданому клопотання просить розглянути справу без його участі.

06.08.2025 у судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що він представляє інтереси ОСОБА_3 , яка є позивачем у цивільній справі №199/7707/24, відповідачем у якій є ОСОБА_2 10.02.2025 у судовому засіданні під час розгляду зазначеної справи у нього виникли сумніви щодо справжності наданих ОСОБА_2 довідок про проходженням останнім військової служби. Він, як представник позивача, скористався наданими йому процесуальними правами та в судовому засіданні навів свої доводи та міркування щодо наданих відповідачем письмових доказів.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа №199/7707/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, її поділ, встановлення порядку користування квартирою.

10.02.2025 під час розгляду зазначеної вище справи представником позивача ОСОБА_3 - адвокатом Калугіним О.І. зазначено, що "Ці довідки, про проходження служби у військовій частині містять ознаки, не те, що підробки, да ознаки підробки за допомогою технічних засобів. Бо ці довідки за 2024 рік та 2025 рік, надані ним, містять однакові номери. Це вже явно, що він підроблює документи".

ОСОБА_2 вважає, що вказані заяви ОСОБА_1 порочать його честь, гідність та ділову репутацію, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положеннями частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

За приписами ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ч.ч.1,4,7 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, №9815/82, §46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію інформацію, поширену адвокатом Калугіним О.І. у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи №199/7707/24 про те, що "Ці довідки, про проходження служби у військовій частині містять ознаки, не те, що підробки, а ознаки підробки за допомогою технічних засобів. Бо ці довідки за 2024 рік та 2025 рік, надані ним, містять однакові номери. Це вже явно, що він підроблює документи".

Суд вважає, що вказана вище інформація, не є такою, що підлягає спростуванню в розумінні положень статті 277 ЦК України.

Спірні висловлювання ОСОБА_1 стосовно наданих відповідачем письмових доказів є оціночними судженнями, оскільки відображають його власні думки, як представника позивача, засновані на його баченні певних подій. Під час розгляду справи №199/7707/24 суд має можливість надати оцінку наданій ОСОБА_1 інформації у сукупності з іншими доказами, поданими учасниками справи, тому недостовірність інформації, яку позивач просить спростувати не може бути витлумачена як повідомлення про конкретні факти, тому не є недостовірною інформацією.

Суб`єктивні думки і погляди на підставі закону, положень Конвенції, з врахуванням практики ЄСПЛ, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні статті 277 ЦК України і не підлягають спростуванню.

Отже, чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 761/33563/20, від 12 липня 2023 року у справі № 341/1988/2

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позивачем не доведено протиправності дій відповідача та відповідно порушення його особистих немайнових прав унаслідок поширення ОСОБА_1 спірної інформації, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.141, 259, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Бушанська