Ухвала

08 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 545/1864/23

провадження № 61-8980ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12 липня 2024 року у складі судді: Стрюк Л. І., та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 червня 2025 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Дорош А. І., Лобов О. А., у справі за позовом державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського Анатолія Григоровича, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (далі - ДСГП «Ліси України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського А. Г., ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, у якому просило витребувати з чужого незаконного володіння відповідача майно - кордон в урочищі «Рудне», гараж з майстернею, колодязь та насіннєсховище, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває на балансі філії «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України»

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 16 червня 2025 року, в задоволенні позову ДСГП «Ліси України» відмовлено.

ДСГП «Ліси України» 14 липня 2025 року через підсистему Електронний суд подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12 липня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 червня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, самостійно визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги (підтвердивши його розмір належними доказами) тадоплатити його з урахуванням сплачених коштів у розмірі 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням вартості спірного майна (кордон в урочищі «Рудне», гараж з майстернею, колодязь та насіннєсховище), ураховуючи, що аналіз скарги та доданих до неї матеріалів не дозволяв встановити ціни позову щодо вимог майнового характеру (витребування майна (кордон в урочищі «Рудне», гараж з майстернею, колодязь та насіннєсховище)). Також в ухвалі було зазначено, що особі, яка подала касаційну скаргу, слід звернути увагу, що у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У серпні 2025 року особою, яка подала касаційну скаргу, направлено до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, у якій ДСГП «Ліси України», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Також до уточненої касаційної скарги додано платіжну інструкцію про сплату судового збору на суму 0,40 грн.

В уточненій касаційній скарзі ДСГП «Ліси України» вказує, що розмір судового збору за вимогою майнового характеру обрахований з урахуванням балансової вартості майна. Згідно довідки про балансову вартість майна, яке перебуває на балансі лісового господарства від 03 березня 2023 року № 308 (копія довідки додана до позовної заяви), його балансова вартість становить 4 911,33 грн.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 4 911,33 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ДСГП «Ліси України» у касаційній скарзі вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки необхідна чітка позиція Верховного Суду з даної категорії справ для недопущення в подальшому незаконного вибуття нерухомого майна з державної власності. Всі матеріали справи, надані позивачем, свідчать про незаконне вибуття майна з власності держави та господарського відання лісогосподарського підприємства. Перегляд оскаржуваного судового рішення сприятиме припиненню, запобіганню порушень та дотримання як фізичними так і юридичними особами прав та інтересів держави. Окрім цього, ДСГП «Ліси України» у касаційній скарзі вказує, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ДСГП «Ліси України». Оскільки правовідносини, пов`язані з вибуттям майна із державної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а незаконність дій відповідачів, на підставі яких майно вибуло з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. За таких обставин у даній справі, суспільним, публічним інтересом звернення до суду є задоволенням суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - незаконного вибуття майна з державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом. Суспільний, публічний інтерес полягає у відновленні правового порядку, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності, захист такого права шляхом повернення в державну власність майно, що незаконно вибуло з такої власності. Варто зазначити, що в разі залишення в силі оскаржуваних рішень, без їх перегляду, держава втрачає власність, а державне підприємство право господарського відання на нерухоме майно, а саме: кордон в урочищі «Рудне» - 260 кв. м; гараж з майстернею - 220 кв. м; колодязь - 2 кв. м, насіннєсховище - 8 кв. м (дані згідно витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, котрий знаходиться в матеріалах справи). Тобто, держава понесе збитки, що є неприпустимим. Окрім того, наявне кримінальне провадження за № 0000084 в зв`язку з завданням істотної шкоди державним інтересам. Отже, справа має виняткове значення для позивача та держави в цілому у зв`язку із відсутністю судової практики із зазначених правовідносин та незаконного відчуження нерухомого майна. Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес і в чому проявляється виняткове значення для неї цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для позивача.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містить.

Вказівка в резолютивній частині постанови апеляційного суду про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12 липня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 червня 2025 року у справі за позовом державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського Анатолія Григоровича, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков