06 серпня 2025 рокуСправа № 495/958/25
Номер провадження 2/495/1011/2025
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Федоровій Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/958/25
за уточненим позовом ОСОБА_1
третя особа служба у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області
про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_3 (далі по тексту - позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з уточненою позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), третя особа служба у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про збільшення розміру аліментів на утримання дитинита позбавлення батьківських прав.
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог
23 червня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Золотоноша Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис №64.
Позивач та відповідач мають спільних дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.06.2017 року, по справі №495/2400/17 шлюб між сторонами було розірвано, також вказаним рішенням суду з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 800 гривен щомісячно на кожну дитину, до досяжності дітьми повноліття.
Позивач зазначає, що сума аліментів у розмірі 800 грн. щомісячно на кожну дитину, навіть із урахуванням інфляції не забезпечує навіть й десятої частки потреб дітей.
На теперішній час Позивач та Відповідачка не проживають однією сім`єю, їх шлюб розірвано, окрім спільних дітей сторін по справі нічого не пов`язує Спільні з відповідачем діти - син ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7 проживають разом з матір?ю, перебувають на її утриманні та вихованні.
Водночас, після припинення спільного проживання Відповідач взагалі перестав проявляти до дітей увагу, не цікавиться їх здоров`ям та розвитком. Відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку їх до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дітей. Відповідач не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, також не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей.
Зараз позивачка перебуває у шлюбі із ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданий Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Білгород-Дністровському районі Одеської області у Південного міжрегіональному управління юстиції (м. Одеса) від 20.06.2024 р.
Позивачка разом з дітьми та чоловіком проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 (Мологівська ТГ), який належить на праві приватної власності чоловікові позивачки ОСОБА_8 , у відповідності до договору купівлі-продажу від 18.07.2023 року.
Факт ухилення ОСОБА_2 від батьківських прав підтверджується зокрема довідкою сімейного лікаря (педіатра), з яким укладено відповідні декларації (№ 0001-A14A-0400 та №0001-A26A-0400) від 05.02.2025 року №102, якою зафіксовано, що «батько ОСОБА_2 ніколи не був на прийомі в амбулаторії з дітьми: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та ніколи не дзвонив щодо здоров`я дітей».
Відповідач не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, а своєю негативною й протиправною поведінкою, показує поганий приклад і створює небезпеку для їх життя і здоров?я, не проявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання дітьми середньої освіти.
Рух справи у суді
19 лютого 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області прийнято цивільну справу №495/958/25 до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.
19 лютого 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області витребувано докази по справі.
21 травня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено справу до свого розгляду.
Короткий виклад позицій сторін по справі
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, однак адвокат Каланжов В.І., який діє в інтересах позивача, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі.
У судове засідання представник третьої особи служби у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у їх відсутність, подали до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, та просили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно з ч. 5 ст. 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування
Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів.
Як вбачається з матеріалів справи, 23 червня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Золотоноша Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис №64.
Позивач та відповідач мають спільних дітей:
- сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10.12.2009 року/а.с.19/;
- доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 03.11.2010 року/а.с. 20/.
Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.06.2017 року, по справі №495/2400/17 шлюб між сторонами було розірвано, також вказаним рішенням суду з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 800 гривен щомісячно на кожну дитину, до досяжності дітьми повноліття /а.с.21/.
Позивачка зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивачка вказує, що діти стали старше з моменту встановлення аліментів, в них з`явились потреби на збільшення продуктів для харчування, більш великий за розміром одяг, витрати на канцелярські вироби, поїздки на громадському транспорті до школи, а інколи й медичні препарати.
Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення позивачки до суду з відповідною позовною заявою.
Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.
Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням суду або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У зв`язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров`я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов`язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення.
Якщо розмір аліментів було визначено за рішенням суду, заінтересована особа вправі звернутися з позовом до суду про його збільшення або зменшення.
У разі задоволення позову аліменти на дитину у зміненому розмірі будуть стягуватися від дня набрання чинності рішення суду, а не від дня пред`явлення позову.
Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання.
У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).
Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров`я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. Так, якщо дитина є інвалідом, страждає на тяжке захворювання або їй заподіяно каліцтво, суд повинен вважати такі обставини підставою для збільшення розміру аліментів.
При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.
Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.
Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів є частково правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню шляхом збільшення розміру аліментів, визначеного відповідно до заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.06.2017 року по справі № 495/2400/17 та визначення їх розміру у вигляді щомісячного стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 2 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини та на користь доньки ОСОБА_5 у розмірі 2 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.
Збільшуючи розмір стягнення аліментів, суд виходить з положень ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, у відповідності до ст.ст. 7, 141 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.
У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
В свою чергу, сторони, у відповідності ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них або їх дитини.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність уточнених позовних вимог ОСОБА_1 в частині збільшення розміру аліментів на утримання дітей, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав.
23.06.2009 року між ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Золотоноша Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 64 .
Прізвище після реєстрації шлюбу було змінене з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 ».
В шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження, серія НОМЕР_4 , видане відділом ДРАЦС по місту Золотоноша Золотінського міськрайонного управління юстиції Черкаської області від 10.12.2009 року, актовий запис № 306) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 свідоцтво про народження, серія НОМЕР_5 , видане відділом ДРАЦС по місту Золотоноша Золотінського міськрайонного управління юстиції Черкаської області від 03.11.2010 року, актовий запис №292).
Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.06.2017 року, справа №495/2400/17, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_14 було розірвано. Також вказаним рішенням суду було вирішено стягнути з відповідача аліменти на утримання обох дітей у розмірі 800 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття.
Позивач ОСОБА_14 , зареєстрована в АДРЕСА_2 , а відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_3 .
20.06.2024 року Білгород-Дністровським відділом ДРАЦС в Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , видане Білгород-Дністровським відділом ДРАЦС в Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).
Прізвище після реєстрації шлюбу було змінене з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_15 ».
В шлюбі народився син - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Позивач ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_16 та чоловіком - ОСОБА_8 , проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить її теперішньому чоловікові - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав від 18.07.2023 року, що підтверджується Актом про фактичне місце проживання/не проживання в селі Садове Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 03.02.2024 року та довідкою про склад сім`ї №133, виданою відділом «Центр надання адміністративних послугу Мологівської сільської ради 04.02.2025 року.
Позивач ОСОБА_1 на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку, що підтверджується Витягом з наказу «По особовому складу» №180 к-тр від 21.10.2024 року , виданого ТЗОВ « Одеський хлібозавод № 4».
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати відповідачем аліментів, за яким станом на січень 2025 року заборгованість складає - 157982 тис грн.
Відповідно до довідки № 102 від 05.02.2025 року, видана ОСОБА_17 , що батько ОСОБА_2 ніколи не був на прийомі, не телефонував щодо стану здоров`я до амбулаторії щодо своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
В матеріалах справи містяться письмові пояснення гр. ОСОБА_18 , бабусі дітей з боку матері та гр. ОСОБА_19 , тітки дітей з боку матері, від 10.02.2025 року , які підтверджують відсутність спілкування між батьком та дітьми /а.с.34-37/.
Виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надав до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно ст. ст. 3, 4, 5, 7 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
В п. 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Вказане також узгоджується з позицію ВСУ, викладеної у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19, провадження №61-1344св20.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження №14-327цс18.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей.
З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, що згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача є засобом захисту прав дітей та як крайній захід впливу через невиконання ним батьківських обов`язків є виправданим і співмірним та в інтересах дітей.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, беручи до уваги висновок виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, враховуючи, що матеріали справи містять належні та допустимі докази ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до обґрунтованого висновку що, уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Розрахунок судових витрат.
Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви про збільшення розміру аліментів підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 7, 15, 141, 150, 152, 155, 164-166, 171, 180, 182-183, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.
Змінити розмір аліментів, визначений відповідно до заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2017 року по справі №495/2400/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі 800 гривень щомісячно, починаючи з 30.03.2017 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 ; доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2017 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 2 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання чинності рішення суду та до повноліття дитини - ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 ; доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 2 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання чинності рішення суду та до повноліття дитини - ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне рішення складено 07.08.2025 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, адреса: вул. Кишинівська, 221 А, с. Молога, Білгород-Дністровський район, Одеська область, .

Суддя Віталій МИШКО