КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення грошових коштів, відповідно до якого просив суд cтягнути : із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 51 000 грн та 10 500 грн майнової шкоди; із Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що постановою у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 13 червня 2023 року серії АА № 00009670, винесеною заступником начальника відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Укртранспезбеки Криштоп Я.І. директора ТОВ «Персональний Український Лізинг» ОСОБА_1. притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 000 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132 КУпАП.

Попри те, що він скористувався своїм правом на оскарження постанови у судовому порядку в порушення вимог ч. 3 ст. 300 КУпАП Укртрансбезпека звернулася до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про примусове виконання постанови від 13 червня 2023 року серії АА № 00009670.

07 серпня 2023 року постановою Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №72457588 щодо примусового виконання вищезазначеної постанови.

10 серпня 2023 року державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів, а 14 серпня 2023 року ОСОБА_1 через ТОВ «Персональний український лізинг», керівником якого він є, вимушено сплатив штраф, визначений постановою у подвійному розмірі з метою розблокування особистих грошових коштів, які знаходяться на рахунках банків.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 вересня 2023 року у адміністративній справі № 753/11230/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови від 13 червня 2023 року серії АА № 00009670 та закритті справи про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на вищезазначене рішення суду не подавалось.

Таким чином, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 300 КУпАП строк на добровільну оплату штрафу повинен обраховуватись з моменту набрання рішенням суду законної сили, тобто з 21 жовтня 2023 року.

В ухвалі Дарницького районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року у справі №753/11230/23 про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову суд зазначив, що несудова процедура повернення таких коштів (тобто надмірно сплаченого штрафу) визначена Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787, зареєстрованого в Мін`юсті 25 вересня 2023 року за №1650/24182.

18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Укртрансбезпеки з проханням повернути надмірно сплачені грошові кошти у вигляді подвійного розміру штрафу у розмірі 51 000 грн та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 10 500 грн.

Листом від 03 листопада 2023 року відповідач повідомив про те, що заява не відповідає вимогам Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Мін`юсті 25.09.2023 за № 1650/24182, (далі - Порядок) та до неї не додана платіжна інструкція про перерахування грошових коштів до державного бюджету.

21 грудня 2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Укртрансбезпеки із заявою про повернення коштів. Листом від 29 січня 2024 року відповідач повідомив про те, що із заявою про повернення надміру зарахованих до державного бюджету він повинен звернутись до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

З урахування того що в добровільному порядку вирішити вказаний спір із відповідачем не вдалося, просив суд у судовому порядку вирішити вказаний спір та задовольнити поданий ним позов.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції встановлено про те, що 22 червня 2023 року позивачем отримано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 13 червня 2023 року серії АА № 00009670, винесеною заступником начальника відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Укртранспезбеки Криштоп Я.І., яку оскаржено у червні 2023 року до Дарницького районного суду м. Києва.

Також судом першої інстанції встановлено, що 05 липня 2023 року Дарницьким районним судом міста Києва відкрито провадження у справі №753/11230/23, яка отримана відповідачем у той же день, а 07 серпня 2023 року за заявою останнього від 18 липня 2023 року, Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №72457588 щодо примусового виконання постанови серії АА № 00009670 від 13 червня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 10 200 грн.

Вважає, що суд першої інстанції, встановивши календарні дати отримання постанови, її оскарження, відкриття провадження і т.і. не надав правової оцінки діям відповідача щодо подання заяви про відкриття виконавчого провадження метою примусового стягнення суми штрафу у строк, коли строки зупинені.

Наголошує, що судом першої інстанції необґрунтовано вказує про те, що позивачу не завдано матеріальної шкоди, оскільки не наданий розрахунок матеріальної шкоди. Даний висновок суду є хибним та не відповідає ні фактичним обставинам справи, ні нормам матеріального права.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності як керівника суб`єкта господарювання, за яким зареєстровано транспортний засіб, на якому вчинено адміністративне правопорушення. Дану інформацію суд першої інстанції міг отримати із постанови, витягу з ЄДР про юридичну особу і позовної заяви, але проігнорував і зробив хибний висновок про те, що ОСОБА_1 не завдано матеріальної шкоди, оплата штрафу була здійснена юридичною особою.

Вказує, що дане також підтверджується листом Державної служби України з безпеки на транспорті від 03 листопада 2023 року №10947/9.3/15-23 де зазначено, що у разі перерахування коштів до бюджету Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заяву про повернення коштів з бюджету разом з оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджуються перерахування коштів до бюджету, повинен формувати та скеровувати до Укртрансбезпеки платник, а не ТОВ «Персональний український лізинг».

23 червня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника Укртрансбезпеки - Сусло Л.А., відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що позивачем в апеляційній скарзі не наведено жодного доказу щодо незаконності оскаржуваного рішення. Вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення позову без задоволення, оскільки ОСОБА_1 не було обґрунтовано належним чином та наданих доказів про стягнення коштів.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 не звертався до Укртрансбезпеки з повідомлення про оскарження постанови. Враховуючи те, що для примусового виконання постанова подана 18 липня 2023 року, а інформація щодо її оскарження надійшла лише 20 липня 2023 року, підстави для застосування частини третьої статті 300-2 КУпАП на день подання постанови для примусового виконання були відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2023 року заступником начальника відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Криштоп Я.І. винесена постанова серії АА № 00009670 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 51 000 грн.

Зазначену постанову ОСОБА_1 отримав 22 червня 2023 року.

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АА № 00009670 від 13 червня 2023 року (справа №753/11230/23).

05 липня 2023 року Дарницьким районним судом міста Києва відкрито провадження у справі №753/11230/23.

07 серпня 2023 року Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання постанови серії АА №00009670 від 13 червня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 102 000 грн.

10 серпня 2023 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 накладено арешт на кошти боржника.

10 серпня 2023 року на адресу Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов електронний лист від ОСОБА_3 , в якому останній просив зупинити виконавче провадження № НОМЕР_1 до винесення рішення у справі №753/11230/23.

14 серпня 2023 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 ТОВ «Персональний український лізинг» сплатило 112 500 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №8870 від 14 серпня 2023 року, призначення платежу сплата ВП № НОМЕР_1.

15 серпня 2023 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

24 серпня 2023 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва по справі №753/11230/23 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову.

З відкритих даних, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що 06 вересня 2023 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва у справі №753/11230/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті серії АА №00009670 від 13 червня 2023 року, зафіксоване в автоматичному режимі, із закриттям справи про адміністративне правопорушення. Рішення набрало законної сили, до суду апеляційної інстанції не оскаржувалось.

18 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про повернення частини сплаченого штрафу.

03 листопада 2023 року відповідач відмовив у поверненні частини сплаченого штрафу, посилаючись на неповний обсяг необхідних реквізитів відповідно до Порядку. Також зазначили, що у разі перерахування коштів до бюджету Дарницьким відділом державної виконавчої служби у міста Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про повернення коштів з бюджету разом з оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету, повинен формувати та скеровувати до Укртрансбезпеки платник, а не ТОВ «Персональний українській лізинг».

03 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача з заявою про повернення коштів.

29 січня 2024 року відповідач відмовив у поверненні коштів та зазначив, що у разі направлення зазначеним відділом державної виконавчої служби до Укртрансбезпеки заяви про повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, складеної відповідно до вимог Порядку, та засвідчених належним чином всіх необхідних документів про підтвердження сплати коштів до бюджету, Укртранспбезпека розгляне її у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з вимогами про повернення йому з державного бюджету надмірно сплачених коштів, при тому, що він особисто жодних виплат відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті не здійснював.

Суд вказав, що оскільки адміністративний штраф в подвійному розмірі у виконавчому провадженні сплатило ТОВ «Персональний український лізинг», а тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково або надмірно.

Щодо вимог про стягнення з Державного бюджету України майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем жодним чином не обґрунтовані вимоги, оскільки не наведено розрахунку майнової шкоди, яку він просить стягнути на свою користь з Державного бюджету, не зазначено з чиєї вини та внаслідок яких протиправних дій чи бездіяльності спричинено матеріальну шкоду.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті (пункт 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103). Одним із основних завдань Укртрансбезпеки є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (підпункт 3 пункту 4 Положення).

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів (абзац другий пункту 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567).

Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є актом індивідуальної дії (правозастосовним актом), який стосується прав, обов`язків та інтересів визначеного у постанові суб`єкта, є обов`язковою для нього, а її дія вичерпується виконанням.

Відповідно до ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно ч. 2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Порушення законодавства про автомобільний транспорт можуть зафіксуватися у автоматичному режимі в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок оформлення уповноваженими посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.

Розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом.

Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до загального фонду Державного бюджету України, крім 50 відсотків адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - сімнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, що зараховуються до державного дорожнього фонду, створеного у складі спеціального фонду Державного бюджету України.

За змістом наведених норм адміністративно-господарський штраф, передбачений у тому числі ч.2 ст.132-1 КУпАП, може бути накладений на особу у зв`язку із здійсненням нею господарської діяльності.

У справі, що переглядається ОСОБА_1 визначив свій статус позивача як фізична особа (а.с.1).

Згідно ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року, якою відкрито провадження у справі про визнання протиправною та скасування постанови по справі про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі(а.с.19) ОСОБА_1 як фізична звертався до суду із позовом.

Відповідно до відкритих даних, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 вересня 2023 року у справі №753/11230/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті серії АА №00009670 від 13 червня 2023 року, зафіксоване в автоматичному режимі, із закриттям справи про адміністративне правопорушення. Рішення набрало законної сили, до суду апеляційної інстанції не оскаржувалось.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина третя статті 1212 ЦК України).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Основна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави).

Звертаючись з позовною заявою, позивач вказував, що він звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів.

Згідно із відповіддю від 03 листопада 2023 року на заяву про повернення коштів Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) відмовило у поверненні частини сплаченого штрафу, посилаючись на неповний обсяг необхідних реквізитів відповідно до Порядку. Також зазначили, що у разі перерахування коштів до бюджету Дарницьким відділом державної виконавчої служби у міста Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про повернення коштів з бюджету разом з оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету, повинен формувати та скеровувати до Укртрансбезпеки платник, а не ТОВ «Персональний українській лізинг».

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої в частині відмови повернення позивачу грошових коштів у вигляді надміру сплаченого штрафу в сумі 51 000 грн, оскільки за такими вимогами може звернутись безпосередній платник коштів, а саме ТОВ «Персональний український лізинг», який має право в інший спосіб вирішувати питання повернення помилково сплаченого штрафу до державного бюджету.

Отже посилання в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не надано правової оцінки діям відповідача щодо подання заяви про відкриття виконавчого провадження метою примусового стягнення суми штрафу у строк, коли строки зупинені не можна визнати обґрунтованим, оскільки повернення грошових коштів у вигляді надміру сплаченого штрафу може бути здійснено лише платнику цих коштів.

Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з висновками суду першої інстанцій в частині відмови щодо стягнення з Державного бюджету України майнової шкоди.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або посадовими особами цих органів при здійсненні ними своїх повноважень.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про відшкодування такої шкоди.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Тобто при вирішенні справи в даній категорії спорів щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди необхідним є встановлення на підставі належних та допустимих доказів, наданих сторонами, указаних вище обставин.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Звертаючись з позовною заявою позивач пов`язував своє право на відшкодування матеріальної шкоди тим, що через неправомірне подання заяви про примусове стягнення суми штрафу під час зупинення строку виконання постанови йому заподіяно збитки у вигляді витрат виконавчого провадження на суму 10 500 грн.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Як вказувалося вище підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у даних спорах є правопорушення, яке включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка ї завдала, причинний зв`язок між ними.

За обставинами цієї справи у зв`язку з накладенням на позивача штрафу, 07 серпня 2023 року Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання постанови серії АА №00009670 від 13 червня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 102 000 грн.

14 серпня 2023 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 ТОВ «Персональний український лізинг» сплатило 112 500 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №8870 від 14 серпня 2023 року, призначення платежу сплата ВП № НОМЕР_1.

15 серпня 2023 року постаново заступника начальника відділу Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому боржником такі дії державного виконавця не оскаржувалися.

Натомість вчинення шкоди позивачі пов`язують через неправомірне подання заяви про примусове стягнення суми штрафу під час зупинення строку виконання постанови, а не з вчиненням дій, пов`язаних з його виконанням.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди, оскільки сам по собі факт як вважає позивач неправомірним поданням заяви про примусове стягнення суми штрафу під час зупинення строку виконання постанови та вчинення виконавчих дій, направлених на примусове виконання постанови, не свідчить про завдання позивачу шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, а інших доказів про те, що саме неправомірні дії чи бездіяльність державного виконавця призвели до заподіяння збитків.

Суд першої інстанції надав оцінку всім доказам, які знаходяться у справі, у їх сукупності, а доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінку наданим позивачами доказам фактично зводяться до переоцінки цих доказів, а тому на висновки суду не впливають.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що повинна бути залишена без задоволення.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 ,залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв