ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/471/24Головуючий у 1-й інстанції Лелик О.М.
Провадження № 22-ц/817/637/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретаря судового засідання Гичко К.С.,

представника позивача адвоката Козина В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №605/471/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року, ухвалене суддею Лелик О.М., повний текст якого складено 08 квітня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Підгаєцької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способу участі батька у вихованні дітей,

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2024 року адвокат Козин Володимир Олегович звернувся в інтересах ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способу участі батька у вихованні дітей.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що з 24 вересня 2013 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року. У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя не склалося і з моменту розлучення у них почалося непорозумінні щодо участі у вихованні дітей, відповідачкою створювалися штучні перешкоди щодо нормального спілкування батька з дітьми. Будь-які розмови між ними з приводу виховання дітей не привели до позитивного результату і це все продовжувалось впродовж року. Відповідачка разом з дітьми переїхавла у іншу область до своїх батьків, що утруднило спілкування з дітьми.

Вказував, що оскільки спільної згоди батьки не дійшли щодо участі кожного з них у вихованні дітей, то позивач змушений звернутися з даним позовом до суду.

Враховуючи наведене, позивач просив суд встановити ОСОБА_3 такі способи участі батька у вихованні та спілкування з дітьми:

- спілкування в режимі відеозв`язку засобами відео, телефонного зв`язку наодинці без присутності відповідача тричі на тиждень: понеділок та четвер з 18:00 до 19:00 год, неділя з 14:00 до 16:00 год;

- спілкування та виховання особисто ОСОБА_3 з дітьми кожної суботи та неділі з 10:00 до 16:00 год;

- з понеділка по п`ятницю проживання та спілкування дітей з матір`ю ОСОБА_4 ;

- у святкові дні та дні народження дітей, термін канікул за спільною згодою батьків, враховуючи бажання дітей, розпорядок дня, вік, стан здоров`я та індивідуальні особливості дітей;

- необмежене спілкування з дітьми особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку.

В подальшому представник позивача уточнив вимоги та просив також визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми в спосіб побачення за місцем проживання батька за спільною згодою батьків.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у вихованні малолітніх доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено способи участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітніми доньками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- перша та третя субота місяця з 12:00 год до 18:00 год в межах населеного пункту, де проживають діти в м.Підгайці Тернопільського району Тернопільської області без присутності матері чи іншої особи;

- друга та четверта неділя місяця з 12:00 год до 18:00 год в межах населеного пункту, де проживають діти в м.Підгайці Тернопільського району Тернопільської області без присутності матері чи іншої особи;

- спілкування в режимі відеозв`язку чи телефонного зв`язку наодинці з дітьми без присутності відповідачки ОСОБА_4 чи інших осіб тричі на тиждень: понеділок, четвер з 18:00 год до 19:00 год та п`ятниця з 15:00 год по 17:00 год за умови забезпечення позивачем технічними засобами зв`язку дітей та урахування режиму дня дитини та їх бажання;

- у святкові дні та дні народження дітей, інші родинні свята, на час канікул, відпочинок з метою оздоровлення дітей - за спільною згодою батьків, враховуючи бажання дітей, розпорядок дня, вік, стан здоров`я та індивідуальні особливості дітей;

- побачення з дітьми за місцем проживання батька за спільною згодою батьків враховуючи бажання дітей, розпорядок дня, вік, стан здоров`я та індивідуальні особливості дітей.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване рішення, оскільки графік побачень дітей з батьком є надто обтяжливим як для неї, так і для дітей.

Також вказує, що позовна заява була подана з порушенням вимог ст.175 ЦПК України, оскільки у ній не зазначено докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; відсутні відомості про вжиття заходів забезпечення доказів; відсутній попередній розрахунок суми судових витрат чи відсутність таких; підтвердження не подачі такого ж позову до відповідача раніше. Також, в позовній заяві відсутня вимога до суду про витребування в органі опіки та піклування висновку можливого визначення способу участі батька у вихованні дітей з вказівкою можливого графіку зустрічей та спілкування з дітьми.

Крім того вказує, що представник позивача у відповіді на відзив від 21 листопада 2024 року, всупереч вимог ЦПК України, заявив нові позовні вимоги щодо побачення та спілкування з дітьми поза межами населеного пункту м.Підгайці Тернопільської області по місцю проживання батька в м.Жовква Львівської області.

Зазначає, що в первинній позовній заяві були відсутні вимоги про «побачення з дітьми за місцем проживання батька за спільною згодою батьків» і цю окрему нову вимогу, в порушення ст.49 ЦПК України, суд безпідставно взяв до уваги, а заявлені вимоги позивача «проживання дітей з матір`ю з понеділка по п`ятницю» зовсім упущені і ніяк не розглядались судом і їм не була дана оцінка. Не бралось судом до уваги і погодження позивача на зустрічі з дітьми в присутності матері або бабці, надані у відповіді на відзив від 21 листопада 2024 року.

Також зазначає, що діти самі не бажали спілкуватись з позивачем через його поведінку по відношенню до їх матері, про що їм стало відомо, а йому ніхто не чинив перешкоди у спілкуванні з дітьми. Стосовно необмеженого спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного та іншими видами зв`язку, то це вже було вирішено між сторонами ще під час розгляду судом даної справи.

Крім того вказує, що під час заслуховування думки дітей представник відповідачки був позбавлений права задавати дітям уточнюючі та додаткові питання, так як за вимогою судді вимушений був залишити зал судового засідання, оскільки він є дідусем, при цьому представник позивача залишався присутнім при їх заслуховуванні, а тому вважає, що був порушений принцип рівності учасників судового процесу у відповідності зі ст.6 ЦПК України.

Також стверджує, що вказаний позивачем графік зустрічей з дітьми буде негативно впливати на психоемоційний стан дітей, їх здоров`я, однак може погодитись на наступний графік:

- в першу та четверту суботу місяця з 12.00 год до 18.00 год в присутності матері або бабці в межах населеного пункту, де проживають діти в м.Підгайці Тернопільського району Тернопільської області;

- спілкування в режимі відеозв`язку чи телефонного зв`язку наодинці без присутності відповідача тричі на тиждень: понеділок, четвер з 18.00 год до 19.00 год та п`ятниця з 15.00 год по 17.00 год, за умови забезпечення позивачем технічними засобами зв`язку дітей та з урахуванням режиму дня дитини та їх бажання.

Щодо питання відпочинку дітей, зустрічі у святкові дні, дні народження, вважає, що батьки повинні вирішувати між собою, враховуючи рівність їх прав та обов`язків, а також виходячи з найкращих інтересів дітей, їх здоров`я та особистого бажання.

Вказує, що цей графік відповідає висновку психолога від 08 листопада 2024 року відносно психологічного та емоційного стану дітей та висновку органу опіки та піклування.

Також просить окрему вимогу позивача щодо побачення з дітьми за місцем проживання батька за спільною згодою батьків, враховуючи бажання дітей, розпорядок дня, вік, стан здоров`я та індивідуальні особливості дітей виключити з рішення, як таку, яка не заявлялась в позові, а була зазначена у відповіді на відзив.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив усі обставини справи та докази у ній, а тому воно є законним та обґрунтованим.

Вказує, що малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що з осені 2024 року вони проживають разом з мамою в м.Підгайці разом з дідусем та бабусею, які є батьками їх матері. До того часу вони проживали у місті Жовква Львівської області, там ходи до школи. З татом вони спілкуються в телефонному режимі, оскільки він купив їм планшет та телефони. Скучають за татом, ділилися спогадами проте, як з татом каталися на велосипедах. Виявили бажання бачитися з батьком, спочатку прозвучала думка раз на чотири місяці, а пізніше проговорювали, щоб хотіли частіше. Щодо зустрічей у місті Жовква, то зазначили, що це дуже далеко і їм потрібно буде вставати о 06:00 год вранці і їхати 5 годин до м.Жовкви. Також згадували однокласників та друзів, з якими товаришували за попереднім місцем проживання. Повідомили, що ні в театрі, ні в музеї, ні в цирку не були, хоча було б їм цікаво.

Зазначає, що він, як батько, який проживає окремо від дітей, має право на особисте спілкування з ними, а відповідачка ОСОБА_4 або інші особи не мають права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей, що судом не встановлено.

Крім того, вказує, що звернення позивача до суду з даним позовом свідчить про необхідність визначення способів його участі у вихованні доньок, зацікавленість в реалізації батьківських прав та обов`язків.

Також зазначає, що він виконує всі зобов`язання по аліментах, оскільки повністю погодився на суму в розмірі 12000.00 грн на двох дітей на місяць.

В судовому засіданні представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Інші сторони у справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності інших сторін.

Заслухавши доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

24 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб та зареєстрований Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №100.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2025 року шлюб розірвано.

У шлюбі народилося двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження від 06 вересня 2016 року, виданими Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.7-8).

Висновком органу опіки та піклування №142 від 25 листопада 2024 року встановлено порядок побачень ОСОБА_3 з його доньками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 : зустрічі з дітьми два рази в місяць у вихідні дні: перша субота місяця і четверта неділя місяця з 12:00 по 18:00 годину за місцем перебування дітей в присутності матері ОСОБА_4 та вільне спілкування з дітьми в телефонному режимі. У разі неможливості зустрічей батька ОСОБА_3 з дітьми у зазначені терміни вихідних днів, зустрічі проводити в інші дні за попередньою домовленістю з мамою дітей ОСОБА_4 (а.с.110-111).

Згідно акту №633 від 28.10.2024 року про встановлення факту проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 . /арк.спр.47/.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 15 січня 2025 року у справі №605/504/24 ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на дітей: дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 6000.00 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 13 листопада 2024 року, і до досягнення ними повноліття.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ч.ч.2, 6, 7, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частинами 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст.142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Положеннями ст.153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Частинами 1, 2 ст.159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Таким чином, при вирішенні даного спору та визначенні відповідності способу захисту права вимогам закону, суд враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та положення ст.159 СК України, згідно з якими право на звернення до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні має той з батьків, хто проживає окремо у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини», держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку:

- по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною;

- по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахуванням усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими.

Згідно із ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами

Разом з тим, окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

На думку колегії суддів, вирішуючи спір, суд першої інстанції, оцінивши та дослідивши докази в їх сукупності, врахувавши інтереси малолітніх дітей, їх ставлення до батька, право останнього на спілкування з дітьми для їх повного і гармонійного розвитку, дійшов вірного висновку про необхідність усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способу участі батька у вихованні дітей, при цьому правомірно врахував висновок органу опіки та піклування №142 від 25 листопада 2024 року, яким встановлено порядок побачень ОСОБА_3 з його доньками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та ухвалив рішення із врахуванням конкретних обставин справи.

Колегія суддів при цьому звертає увагу на те, що спосіб захисту права чи інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (п.58)).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, врахувавши, як зміну позовних вимог, відповідь на відзив на позовну заяву, на думку колегії суддів, не є беззаперечною та обов`язковою підставою для скасування рішення суду, яким повно та всебічно досліджено обставини справи та надано вірну оцінку доказам у ній, при цьому врахував не лише інтереси позивача, як батька, якому чиняться перешкоди в участі у вихованні дітей, а й найкращі інтереси дітей сторін, думка яких була заслухана судом та врахована при ухваленні рішення.

Це ж стосується і доводів апелянта щодо його видалення з зали судового засідання під час заслуховування думки дітей, оскільки суд може заслуховувати думку дитини за відсутності в залі судового засідання членів сім`ї, зокрема, батьків, якщо це відповідає інтересам дитини та сприяє більш відвертому висловлюванню її поглядів. Це робиться для того, щоб дитина почувалася більш комфортно та могла вільно висловити свою думку, не відчуваючи тиску або впливу з боку батьків, особливо у випадках, коли між ними виникають конфлікти щодо виховання дитини, що судом було дотримано, в тому числі у присутності в залі судового засідання представника органу опіки та піклування.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом графік зустрічей з дітьми буде негативно впливати на психоемоційний стан дітей, їх здоров`я є необґрунтованим, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних тверджень в матеріалах справи немає, а долучена до відзиву на позов Довідка (висновок) практичного психолога ОСОБА_7 носить рекомендаційний характер та не є висновком експертизи. У цивільній юрисдикції висновок психолога є письмовим доказом, якщо ж психолог має статус судового експерта, про що в матеріалах справи відомості відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, які фактично зводяться лише до незгоди з ухваленим судовим рішенням.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року залишити без змін.

Витрати, понесені за апеляційний розгляд справи, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2025 року.

Головуючий : О.З. Костів

Судді: Н.М. Храпак

Б.О. Гірський