Справа № 134/2072/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 серпня 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

з участю представника позивача - адвоката Глушкової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду в селищі Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах та від мені якої діє адвокат Глушкова О.І., звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, який в подальшому уточнила та просить визнати за нею право на спадщину як спадкоємця першої черги за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши право власності на 2/3 частини, а також право власності як члена колишнього колгоспного двору на 1/3 частини житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, по АДРЕСА_1 загальною площею 63,0 кв. м., житловою площею 35,4 кв. м., до складу якого входить: «А» - житловий будинок, «а» - прибудова, «а1» - вхідний майданчик, «Б» - сарай, «В» - літня кухня, «В/П» - погріб, «1-2» - огорожа.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Жабокрич Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області померла мати сторін ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Жабокрич Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області помер батько сторін ОСОБА_3 . Родинні відносини з померлими підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки. Після їх смерті залишилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 загальною площею 63,0 кв. м., житловою площею 35,4 кв. м., до складу якого входить: «А» - житловий будинок, «а» - прибудова, «а1» - вхідний майданчик, «Б» - сарай, «В» - літня кухня, «В/П» погріб, «1-2» - огорожа, згідно з технічним паспортом від 29 вересня 2024 року. Згідно з довідкою КП «Тульчинське МБТІ» від 01 жовтня 2024 року № 514-58 право власності на житловий будинок не зареєстровано. Вказаний житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспних дворів і станом на 15 квітня 1991 року в господарстві по АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - голова двору, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дружина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - донька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 донька. Відповідачка ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ), яка є сестрою позивачки, мала право на частку у майні колишнього колгоспного двору, однак, у 1993 році вибула з членів двору, та з 10.12.1993 року зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Більше 20 років вона не зверталася за витребуванням своєї частки у майні колишнього колгоспного двору, пропустила строк позовної давності, і відповідно до діючого на час виникнення правовідносин законодавства втратила право на свою частку. Після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину прийняла відповідачка, та отримала свідоцтво про право на спадщину по закону на земельну частку (пай). У зв`язку з тим, що частку у майні колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , відповідачка у спадщину не оформила, та не претендує на неї, вказана частка ввійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька позивачка прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України та 23 вересня 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_7 , державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори, на належну спадкодавцеві земельну ділянку. Відповідно до ч.1,2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Тому прийнявши у спадщину частину спадкового майна, позивачка вважаюся такою, що прийняла всю спадщину після смерті спадкодавця, в тому числі 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано вирішувати питання в судовому порядку. Решта 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 належить позивачці як членові колишнього колгоспного двору, однак, зареєструвати право власності на свою частку вона не може, оскільки відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації також подається документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом. Однак, земельна ділянка не виділялася, тому надати державному реєстратору відповідний документ не є можливим. Рішенням № 78873678 від 13 травня 2025 року, винесеним державним реєстратором прав на нерухоме майно Горбатенком Р.В. відмовлено у проведенні реєстраційних дій з тих підстав, що подані документи не дають змоги встановити набуття права власності на житловий будинок. У зв`язку із викладеним змушена звернутися до суду за захистом свого права власності на вказаний житловий будинок.

Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та вирішено питання витребування доказів. 17 січня 2025 року із Крижопільської державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду надійшла копія спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 29 січня 2025 року було витребувано із Державного нотаріального архіву Вінницької області спадкову справу, яка заведена щодо майна після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 11 лютого 2025 року до суду із Державного нотаріального архіву Вінницької області надійшла копія зазначеної спадкової справи.

Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

02 червня 2025 року через систему «Електронний суд» на адресу суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 02 червня 2025 року клопотання представника позивача адвоката Глушкової О.І. задоволено та прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві із врахуванням уточнених позовних вимог.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутність. Зазначила, що позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Тому згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи колгоспних дворів і станом на 15 квітня 1991 року в господарстві були зареєстровані та проживали ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - голова двору, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дружина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - донька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 донька.

Таким чином, члени колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 мали право на рівні частки у майні двору, а саме по 1/4. Відповідачка ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ), яка є сестрою позивачки, мала право на частку у майні колишнього колгоспного двору, однак, у 1993 році вибула з членів двору, та з 10.12.1993 року зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Більше 20 років вона не зверталася за витребуванням своєї частки у майні колишнього колгоспного двору, пропустила строк позовної давності, і відповідно до діючого на час виникнення правовідносин законодавства втратила право на свою частку. Так, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Згідно з вимогами статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до статті 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Таким чином, на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Аналогічне положення містить постанова Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Зважаючи на те, що відповідачка з 1993 року і по даний час не зверталася за витребуванням своєї частки з майна колишнього колгоспного двору, тобто пропустила строк позовної давності, то вона втратила право на свою частку, а тому частки інших членів колгоспного двору, які не втратили право на частку, складали 1/3.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21 січня 1999 року - ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Жабокрич Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області померла ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яку прийняла відповідачка ОСОБА_2 на частину спадкового майна, а саме земельну частку (пай), про що 01 березня 2001 року останній Крижопільською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) на території Жабокрицької сільської ради у КСП «Жабокрицьке» с. Жабокрич, площею 1,96 умовних кадастрових га. Інше майно, що належало спадкодавці ОСОБА_4 не успадковувалось. Зазначені дані підтверджуються спадковою справою № 124/2001 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки, яка видана Крижопільською селищною радою на день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 із нею проживав чоловік ОСОБА_3 . Сімейні відносини підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя № 8 від 07.08.2025 року, а саме зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 уклали шлюб 30 травня 1965 року у виконавчому комітеті Жабокрицької сільської ради Крижопільського району Вінницької області, актовий запис № 15.

Оскільки ніхто на іншу частину спадщини, а саме 1/3 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, по АДРЕСА_1 не претендував та не оформив, тому вказана частка ввійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Жабокрич Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видано повторно 20 вересня 2024 року.

Відповідно до спадкової справи № 201/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 позивачці ОСОБА_1 видано свідоцтво на право на спадщину за законом на частину майна спадкодавця, а саме на земельну ділянку на території Жабокрицької сільської ради Крижопільського району Вінницької області, площею 2,2845 га. В матеріалах спадкової справи відсутні заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Тому прийнявши у спадщину частину спадкового майна, позивачка вважається такою, що прийняла всю спадщину після смерті спадкодавця, в тому числі 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_9 ФОП « ОСОБА_10 » 29 вересня 2024 року за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 - загальна площа будинку 63,0 кв. м, житлова площа - 35,4 кв. м, до складу входять: житловий будинок - «А», прибудова - «а», вхідний майданчик - «а1», сарай -«Б», погріб - «В/П», літня кухня - «В», огорожа - «1-2».

ФОП « ОСОБА_10 » надав ОСОБА_9 висновок від 01 жовтня 2024 року № 72/24 про оцінку вартості житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , яка складає 82 440,00 гривень.

Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

При вирішенні спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно суду належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Жабокрич Крижопільського (на даний час Тульчинського) району Вінницької області помер ОСОБА_3 . Судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя, належало 2/3 частки житлового будинку (1/3 частина як члену колишнього колгоспного двору та 1/3 частина - спадкування після смерті дружини) за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 за життя не встиг отримати. Враховуючи те, що даний житловий будинок ОСОБА_3 за життя набув у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування за законом, як спадкоємцю першої черги, належить визнати право власності на вказане нерухоме майно. Як вбачається із матеріалів спадкової справи інші спадкоємці не подали заяви про право на спадщину, чи обов`язкову частку у спадковому майні померлого ОСОБА_3 .

В матеріалах справи міститься заява від відповідачки ОСОБА_2 про визнання позову та просить його задовільнити. На вказаний житловий будинок вона не претендує і не буде приймати його у спадщину.

Оскільки, житловий будинок АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспний двір, і станом на 15 квітня 1991 року, тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку по 1/3 частці.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно: до ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу); до ст. 1223 ЦК України Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Так згідно ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦАК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Факт родинного споріднення між позивачкою та спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 , де в розділі «Батьки» зазначена наступна інформація: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_4 .

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3 та отримала на частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за законом.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачці ОСОБА_1 належить 1/3 частка вказаного будинку як колишньому члену колгоспного двору. Однак зареєструвати право власності на свою частку вона не може, оскільки відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації також подається документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом. Однак, земельна ділянка не виділялася, тому надати державному реєстратору відповідний документ не є можливим. Рішенням № 78873678 від 13 травня 2025 року, винесеним державним реєстратором прав на нерухоме майно Горбатенком Р.В. відмовлено у проведенні реєстраційних дій з тих підстав, що подані документи не дають змоги встановити набуття права власності на житловий будинок.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку після смерті батька (довідка 148/01-16 від 21.10.2024 року, видана приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Питель М.С.), відмови держаним реєстратором у проведенні реєстраційних дій на належну їй 1/3 частину зазначеного домогосподарства як члену колишнього двору, суд беручи до уваги вищезазначене, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме: визнання за нею 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 та визнання за нею 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 як члена колишнього колгоспного двору.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 83, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право на спадщину як спадкоємця першої черги за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши право власності на 2/3 частини житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , загальною площею 63,0 кв. м., житловою площею 35,4 кв. м., до складу якого входить: «А» - житловий будинок, «а» - прибудова, «а1» - вхідний майданчик, «Б» - сарай, «В» - літня кухня, «В/П» - погріб, «1-2» - огорожа.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності як члена колишнього колгоспного двору на 1/3 частини житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 загальною площею 63,0 кв. м., житловою площею 35,4 кв. м., до складу якого входить: «А» - житловий будинок, «а» - прибудова, «а1» - вхідний майданчик, «Б» - сарай, «В» - літня кухня, «В/П» - погріб, «1-2» огорожа.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування сторін.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 13 серпня 2025 року.

Суддя