Дата документу 30.07.2025Справа № 552/5807/24
Провадження № 2/554/1120/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2025 м.Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави

у складі: головуючої судді: Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Станкевич Н.О.,

представника позивача- ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Хворост Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати нарахованої заборгованості зі сплати аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась із позовною заявою до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати нарахованої заборгованості зі сплати аліментів.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03.09.2024року по справі 552/5807/24, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати нарахованої заборгованості зі сплати аліментів передано на розгляд до Октябрського районного суду м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.11.2024 року по справі 552/5807/24, відкрито спрощене позовне провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати нарахованої заборгованості зі сплати аліментів.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.02.2025 по справі 552/5807/24 суд перейшов до розгляду вказаної справи за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Позивач просила суд:

- Зменшити розмір аліментів, стягнутих з неї, ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з розміру 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини стягнути до розміру 1/6 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, щомісяця починаючи з моменту подачі даного позову;

- Звільнити ОСОБА_2 від сплати нарахованої заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 за виконавчим листом№552/6328/21 на суму 49997,98 грн.

Позивачка в обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачам і в шлюбі у них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 25.03.2019 а дитина залишилась проживати з нею. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05.05.2022 по справі №552/6328/21, місце проживання сина було визначено з батьком, припинено стягнення аліментів, звільнено ОСОБА_3 від сплати заборгованості за аліментами, стягнуто аліменти з ОСОБА_2 . Позивачка зазначає що не знала про розгляд вказаної справи та не погоджується з обставинами встановленими цим рішенням, за адресою місця реєстрації не проживала а відтак не отримувала повістки, вказувала на відсутність роботи, посилалась на тяжку вагітність в період з липня 2022 року по 23 квітня 2023 року та передчасні пологи та хворобу новонародженої дитини, вказувала на необхідність свого лікування після пологів, зазначає що є одинокою матір`ю; вказувала що має інші боргові зобов`язання окрім заборгованості за аліменти, посилалась на вагітність від 2017 року яка закінчилась викиднем. Вказаними обставинами позивачка обґрунтовувала позовні вимоги та наявність підстав для зменшення розміру аліментів через зміну сімейного стану та погіршення матеріального становища та звільнення від сплати заборгованості за аліментами яка утворилась, за її твердженням, через вищевказані обставини.

Відповідач надав до суду, через свого уповноваженого представника адвоката Хворост Д.М., відзив в якому заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі посилаючись на наступне. Відповідач вважає що народження другої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів без доведення погіршення матеріального стану позивачки. Вважав що позивачка не довела погіршення свого матеріального стану, зазначав що статус матері одиначки не дає підстав для зменшення розміру аліментів, вказував на можливість оформити відповідну допомогу або звернутися до суду з позовом до батька дитини про встановлення батьківства та стягнення аліментів. Відповідач зазначив що тяжка вагітність позивачки в 2017 році не має відношення до справи. Щодо заперечень щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами відповідач заперечив з огляду на те що позивачка допустила борг за аліментами з листопада 2021 по квітень 2023 а за цей період позивачка не надає доказів неможливості сплати аліментів. Вказував що позивачка не оскаржувала рішення Київського районного суду м. Полтави від 05.05.2022 по справі №552/6328/21, також посилався на практику Верховного Суду з подібних правовідносин. Вказував що мати не спілкується із сином, мала проблеми із залежностями від наркотичних засобів в підтвердження чого надавав скріншоти переписки його з позивачкою. Відповідач просив суд стягнути з позивачки на його корить витрати на правничу допомогу.

Позивачка надала до суду відповідь на відзив в якій не погодилась із позицією відповідача, посилалась на те що встановлений судом розмір аліментів не є незмінним, зазначала що відповідач посилається на практику Верховного Суду в правовідносинах які не є подібними до тих що є предметом розгляду в даній справі. Позивачка наполягала на доведенні нею зміни сімейного і матеріального стану. Надала пояснення щодо переписки, пояснила що сподівалась на підтримку, просила допомоги але колишній чоловік її проігнорував. Заперечувала небажання бачитись із сином.

Відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив в яких зазначив що доходи позивачки станом на дату стягнення аліментів становили 0 а станом на дату звернення до суду з цим позовом її доходи становлять 860 грн. і вона сплачує мінімальний розмір аліментів на рівні 1598 грн. на місяць що дорівнює 50 % від прожиткового мінімуму для дитини певного віку. Вказував що зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 ніяк не змінить суму аліментів які позивачка і так сплачує в мінімальному розмірі на рівні 50% від прожиткового мінімуму дитини. Відповідач зазначив що на його думку позивачка обрала неефективний спосіб захисту своїх прав.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 17.06.2025 по даній справі закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання 30.07.2025 сторони по справі, належним чином повідомлені про час і дату судового засідання, до суду не з`явилися направивши до суду уповноважених представників.

Представник позивача адвокат Пустяк А.В., позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову з підстав викладених в заявах по суті сторони позивача.

Представник відповідача адвокат Хворост Д.М., щодо задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, наполягала на відмові в задоволені позову з підстав викладених в заявах по суті сторони відповідача. Представник відповідача заявляла клопотання в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, про доручення доказів надання правничої допомоги, її розміру та вартості протягом п`яти днів від дати ухвалення рішення.

Судом встановлено наступні обставини справи.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі в період часу з 24.01.2014 по 25.04.2019. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25.03.2019 по справі №552/436/19, яке набрало законної сили 25.04.2019 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05.05.2022 по справі №552/6328/21, зокрема:

-Визначено місце проживання ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_3 ;

-Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з 18.11.2021 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП №69295709, боржником за яким є ОСОБА_2 , станом на 01.07.2024 заборгованість становить 49997,98. Сума доходу позивачки, станом на 01.07.2024 щомісячно становить 860 грн., аліменти нараховуються в розмірі 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку в сумі 1598 грн. щомісяця. Починаючи з грудня 2022 по січень 2023 позивачка допускала часткову заборгованість а з червня 2024 заборгованостей позивачка не допускала (окрім березня 2023), в лютому 2023 мала переплату на 3564,52 грн. Основна частина заборгованості утворилась за період з листопада 2021 по січень 2023 в сумі 50690,75 грн..

04.01.2023 у ОСОБА_2 встановлено наявність ниркової кольки та вагітності, позивачку направлено до акушера-гінеколога жіночої консультації, що підтверджується листом головного лікаря медичного центру «Медбюті» за вих. №44 від 09.08.2024.

З 02.03.2023 ОСОБА_2 облікована як шукачка роботи в Полтавській філії Полтавського обласного центру зайнятості, що підтверджується довідкою від 02.03.2023.

23.04.2023 ОСОБА_2 передчасно на 36 тижні вагітності народила хлопчика з діагнозом: набряковий синдром, передчасно народжена дитина з малою вагою тіла при народженні, зі супутнім діагнозом: неонатальна токсична еритема, пієлоектазія обох нирок, порушення терморегуляції у новонародженого, ураження новонародженого, обумовлені передчасним розривом плідних оболонок ПКВ. Постнатальний фізичний розвиток задовільний, що підтверджується випискою із історії хвороби стаціонарного хворого №59/74.

Відповідно до обмінної карти пологового будинку, виписка відбулась на третій день після пологів, стан матері при виписці задовільний, стан дитини при народженні в пологовому будинку та при виписці задовільний вісім з дев`яти.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 05.05.2023 за №6, 05.05.2023 зареєстровано актовий запис про народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про матір: ОСОБА_2 , відомості про батька: ОСОБА_7 (відомості про батька записані відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України).

Після вагітності і пологів позивачка зверталась 10.07.2024 та 29.07.2024 за медичною допомогою для себе, їй надано направлення до спеціалістів, що підтверджується листом головного лікаря медичного центру «Медбюті» за вих. №44 від 09.08.2024.

26.08.2024 позивачка зверталась до лікаря невролога та до лікаря ЛОРа за медичною допомогою для дитини, лікарями надані рекомендації щодо лікування.

Позивачкою надано квитанції про купівлю медичних препаратів та медичних послуг на суму 2872 грн. за період з 04.01.2023 по 30.03.2023. Разом з тим доказів що саме їй чи її дитині призначались ліки позивачка не надає.

Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 24.06.2024 ОСОБА_2 за період з першого кварталу 2023 по перший квартал 2024 року отримувала доходи з таких джерел як виграші та призи, соціальні виплати.

Згідно із довідкою №1255 від 15.07.2024 Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення виконкому Київської районної в м. Полтаві ради та отримує допомогу при народженні дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 860 грн. з 01.05.2023 по 30.04.2026.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Народження другої дитини не є безумовною підставою для висновку про погіршення майнового стану позивача та зменшення раніше присудженого розміру аліментів на іншу дитину, тому позивач має підтвердити погіршення свого матеріального стану. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні правові висновки були висловлені у постановах ВС від 30 березня 2023 року у справі № 509/5304/20, від 06 червня 2022 року у справі № 523/8403/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц.

Верховний Суд у своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі № 376/1734/16-ц, відмовляючи в задоволені касаційної скарги позивача (платника аліментів) і залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні вимог про зменшення розміру аліментів, зробив наступний висновок «Касаційна скарга не підлягає задоволенню зокрема через те що сімейний стан позивача не змінився, позивач не довів зміну матеріального стану і суд вважав безпідставними інші доводи касаційної скарги щодо погіршення здоров`я позивача та відсутності грошових коштів для проведення планової операції, оскільки останній в порядку статті 12 ЦПК України та статті 60 ЦПК України (в редакції чинній на момент вирішення справи судами) не надав доказів придбання ліків, проходження лікування та вартості планової операції, яку він потребує.».

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, позивачка посилалась на зміну сімейного стану та погіршення матеріального стану на погіршення її стану здоров`я та стану здоров`я її сина ОСОБА_8 , та необхідність в зв`язку з цим витрачати кошти для придбання ліків для себе та дитини. Проте долучені до матеріалів справи докази, які підтверджують наявність у позивачки ще однієї дитини по відношенню до якої вона є одинокою матір`ю без надання доказів в необхідності значного лікування для неї та її дитини і його вартості та понесення у зв`язку з цим значних витрат, не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів.

Також суд враховує той факт, що позивачка наразі сплачує аліменти в мінімально допустимому розмірі на рівні 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і зменшення розміру аліментів ніяк не вплине на суму аліментів які позивачка сплачує кожен місяць. Також, позивачка не надала до суду жодних доказів які б підтверджували її дохід станом на дату ухвалення рішення про стягнення аліментів щоб суд зміг надати оцінку погіршенню її матеріального становища. Суд при оцінці зміни матеріального становища позивачки виходить з розрахунку заборгованості за аліментами, який не заперечувався сторонами, відповідно до якого у позивачки, станом на дату ухвалення рішення про стягнення аліментів, не виявлено доходів і аліменти розраховувались від середньої заробітної плати по регіону а станом на дату звернення до суду позивачка має доходи від виграшів та соціальних виплат, відтак суд приходить до висновку про покращення матеріального становища позивачки.

Твердження позивачки про те що вона має хронічні захворювання, зокрема пієлонефрит і витрачає на лікування вказаної хвороби значні кошти не знаходить свого відображення в матеріалах справи, жодними доказами дане твердження не доведено. Не надано доказів що хвороба носить хронічний характер та що на її лікування витрачаються значні кошти.

Суд враховує ту обставину, що позивачка ІНФОРМАЦІЯ_2 народила передчасно дитину на 36 тижні вагітності з певними діагнозами але при виписці з пологового будинку стан дитини оцінювався лікарями задовільно 8/9. Позивачка не надає жодних доказів які б підтверджували необхідність серйозного лікування для дитини яке вимагало б значного залучення коштів. Надає докази про два візити до лікаря за 2024 рік за результатами яких надані рекомендації щодо лікування зокрема неврологом - нагляд, повторний огляд, переключення уваги дитини в момент нападу та ЛОРом призначено ліки. Враховуючи що доказів повторних візитів до лікаря позивачкою не надано рекомендації лікарів були ефективними, доказів подальшого лікування не надавалось. Суд виходить з того що починаючи з квітня 2023, тобто з моменту народження дитини, виходячи з доходу позивачки, вона сплачує мінімально можливий розмір аліментів на рівні 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не допускає заборгованостей, суд не має права зменшувати мінімально встановлений законом розмір аліментів.

Мінімальний розмір аліментів на дитину в Україні, згідно з частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу, не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Щодо вимог про звільнення позивачки від сплати заборгованості за аліментами в сумі 49997,98 грн., суд виходить з того що заборгованість утворилась у позивачки в основному за період з листопада 2021 по січень 2023 в розмірі 50690,75 грн., відповідно позивачка не надає жодних доказів які б підтверджували що вказана заборгованість виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Посилання представника позивачки на те що позивачка не могла працювати з липня 2022 року у зв`язку з вагітністю, поганим самопочуттям та токсикозом не підтверджені жодним доказом. Виходячи з матеріалів справи позивачка вперше звернулась до лікаря 04.01.2023 де і була встановлена наявність вагітності. Відповідно до 04.01.2023 року позивачку нічого не турбувало бо доказів звернення за медичною допомогою позивачка не надає. Сам по собі стан вагітності не є достатньою підставою для звільнення позивачки від сплати заборгованості за аліментами.

Відповідно до ч.2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Суд не приймає до уваги докази пов`язані з вагітністю позивачки в 2017 році, так як дані докази не стосуються предмету доказування.

Також суд не приймає до уваги твердження позивачки про те що заборгованість зі сплати аліментів утворилась через її необізнаність про розгляд справи про стягнення аліментів і ухвалення рішення Київським районним судом від 05.05.2022 по справі №552/6328/21. Позивачка надає до суду копію вказаного рішення, відтак вона з ним ознайомлена та не оскаржувала його в апеляційному порядку. Необізнаність позивачки про рішення суду не є підставою для звільнення її від сплати заборгованості за аліментами.

Суд зауважує, що в даному випадку, саме позивач звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, повинна довести обставини, які мають істотне значення, та є для неї перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі та є підставою для звільнення її від заборгованості зі сплати аліментів. Враховуючи що таких доказів не надано суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати нарахованої заборгованості зі сплати аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст виготовлено 11.08.2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя М.О. Материнко