Справа № 191/1127/25
Провадження № 2/191/528/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 серпня 2025 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді Форощук С.А., за участі секретаря Вехник С.Л., згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Наконечна Тетяна Миколаївна до ОСОБА_2 ; третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
Позивачка, в інтересах якої діє представник - адвокат Наконечна Тетяна Миколаївназвернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 ; третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , місце народження Україна, Дніпропетровська область, місто Синельникове, про що 12 червня 2014 року складено відповідний актовий запис №184, місце державної реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Позивачка із відповідачем не перебувала у зареєстрованому шлюбі. 3 2017 року позивачка виховувала доньку самостійно. Батько дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виконує своїх обов`язків з виховання та утримання дитини. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 справа №191/999/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 27 квітня 2024 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 відсутність у вихованні ОСОБА_3 біологічного батька ОСОБА_2 підтверджується характеристиками та довідками з лікарні, школи, місця проживання сім`ї, також складено Акт обстеження проживання сім`ї. На підставі викладеного, просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
29.05.2025 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Синельниківської міської ради від 28 травня 2025 року за №235/0/8-25 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 .
Представник позивачки, в судове засідання не з`явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення судом.
Відповідач, в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернуте на адресу суду, повідомлення у додатку «Viber». Також, відповідач викликався шляхом розміщення оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування) невідоме на сайті Судової влади. Про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради в судове засідання не з`явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує, підтримує висновок наданий Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 .
Частина 4 ст. 223 ЦПК передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Ухвалою суду від 04.08.2025 року постановлено проведення заочного розгляду даної справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що у позивача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_2 є спільна неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копією актового запису про народження №184 від 12 червня 2014 року.
З копії свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 вбачається, що 27.04.2024 року, що позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 .
Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована разом зі своєю донькою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать витяги з реєстру територіальної громади №2024/006325420 від 30.05.2024 року та №2024/007159945 від 19.06.2024 року.
Відповідно до акту про фактичне проживання від 25.02.2025 року, виданого головою квартального комітету №20, за адресою : АДРЕСА_2 , проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
Згідно Акту обстеження умов проживання від 28.02.2025 року за адресою : АДРЕСА_2 , за цією адресою проживають: ОСОБА_7 , 1949 року народження, ОСОБА_8 , 1970 року народження, ОСОБА_4 , 1995 року народження, ОСОБА_1 , 1992 року народження та ОСОБА_3 , 2014 року народження. Умови проживання добрі, в будинку тепло, чисто, є усі необхідні меблі для проживання, побутова техніка, запас продуктів харчування, засоби гігієни. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: є окрема кімната, місце для навчання, дитина забезпечена одягом, взуттям, телефоном, іграшками. Стосунки в сім`ї: зі слів дитини батько не приймає участі у її житті. Дитина знаходиться на повному утриманні матері ОСОБА_9 , мати повністю займається її вихованням, навчанням.
З характеристики Синельниківського ліцею №5 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , навчається в 5-А класі, систематично відвідує уроки та онлайн-заняття, дисциплінована учениця. Уроки без поважних причин не пропускає. Дівчина повністю забезпечена шкільним приладдям і навчальними посібниками. ОСОБА_10 навчається на достатньому рівні, не завжди активна у навчальному процесі. Виявляє зацікавленість до навчання. Має зразкові зошити і щоденник. Домашні завдання виконує регулярно. Участь у шкільних та позашкільних заходах бере періодично. Товаришує з дітьми, але не займає лідерську позицію. До виконання громадських доручень ставиться відповідально. Займається самостійно. Батько не займається вихованням доньки, не відвідує батьківські збори, родинні свята у ліцеї, не спілкується з класним керівником, з учителями предметниками, не цікавиться навчальними досягненнями дівчинки. Вихованням ОСОБА_10 займається мати. Вона приділяє велику увагу всебічному розвитку доньки, забезпечує доброзичливі стосунки. За порадами до вчителів мати звертається за потреби, постійно тримає зв`язок, цікавиться успіхами й поведінкою дитини.
Згідно характеристики голови квартального комітету №20 м. Синельникове від 25.02.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_2 , з 2020 року з донькою ОСОБА_11 , чоловіком ОСОБА_4 , мамою ОСОБА_8 та бабусею ОСОБА_7 . По характеру спокійна, добра, хороша мати. Без шкідливих звичок. Поважає свою родину. Працює та виховує доньку. Батько дитини у вихованні участі не приймає. Скарг на останню не надходило.
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 15.11.2018 року з ОСОБА_2 , стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів щодо ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , виданої Синельниківським ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №27883 від 27.02.2025 року, ОСОБА_12 станом на 01.02.2025 року має заборгованість в сумі 62 351, 74 грн.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Синельниківської міської ради, затвердженого рішенням Синельниківської міської ради №235/0/8-25 від 28.05.2025 року, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , але за даною адресою не проживає, місце його перебування не відоме. З 2017 року ОСОБА_2 самоусунувся від виховання доньки. Враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування Синельниківської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2,3,4,5 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначене також узгоджується і з позицією Верховного суду, висловленій у Постанові від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон протии Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У Постанові КЦС ВС від 10.11.2021 року у справі № 390/1418/17, Верховний суд наголосив, що зайняття одним із батьків, який проживає окремо від дитини, пасивної позиції у вихованні дитини у подальшому призводить до втрати зв`язків між батьком та дитиною, віддалення дитини від батька, а тому покладення на дитину обов`язку з прийняття рішення щодо спілкування між ними свідчить про нехтування батьком своїми правами та обов`язками, що може призвести до настання для нього негативних наслідків у виді позбавлення батьківських прав. Обов`язками батьків є постійна участь у вихованні дитини на всіх етапах її розвитку, а не очікування звернення дитини до одного із батьків з проханням взяти участь у її вихованні.

У постанові від 12.10.2022 року у справі № 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22) Верховний Суд зазначив, що « Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно з вимогами, установленими статтею 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.».

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з частиною першою статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Положеннями частини четвертої статті 231 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язано уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю, в максимально короткий термін запропонувати сім`ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Крім того, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), в якому зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, не бере участі в вихованні, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого ст. 8 Конвенцією. У зазначеному рішенні розглядалися аналогічні правовідносини, тому суд вважає за можливе застосувати його у вказаній справі.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач свої батьківські обов`язки щодо доньки не виконує, матеріально її не забезпечує, не бере участі у її вихованні та не виявляє інтересу до цього, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання нею освіти та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про неї.

Дані обставини та досліджені судом докази свідчать про свідоме нехтування ним своїми обов`язками щодо виховання доньки, а також відповідач як батько, взагалі не виявляє тривалий час зацікавленості по відношенню до своєї доньки.

Висновок органу опіки та піклування Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, а тому суд цілком з ним погоджується.

У зв`язку з вищевикладеним суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав задовольнити.

Поряд з цим, суд зауважує, що у випадку виправлення пасивної поведінки відповідача щодо своїх обов`язків відносно своїх синів, він може реалізувати надане йому чинним законодавством України право звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Крім того, згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211, 20 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.122, 141, 157, 150, п.2 ч.1 ст.164 СК України, ст.ст.11, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_4 , судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок.

На заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області позивачем може бути подано апеляційну скаргу.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом у разі, якщо рішення не буде скасовано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текс судового рішення складено та підписано 11.08.2025 року.

Суддя С. А. Форощук