З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1206/25
12 серпня 2025 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Солодовнікова Р.С.,
при секретарі судового засідання Бойчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за відсутності учасників справи,
Зміст позовних вимог:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що 03.05.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» укладено Кредитний договір (оферти) № 03.05.2024-100003098, який разом з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 03.05.2024 року, заявкою, підтвердженням про отримання кредиту та паспортом кредитного договору складає кредитний договір.
За умовами заяви відповідачу був наданий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 4000,00 грн., строк дії кредиту 98 днів, дата повернення кредиту 08.08.2024 року, процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1,35% за 1(один) день користування кредитом, комісія пов`язана з наданям кредиту - 600,00 грн, неустойка 40,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Грошові кошти в сумі 4000,00 грн. були зараховані ТОВ «Споживчий центр» на карту відповідача 4149-60XX-XXXX-3874. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі.
Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення відповідач не виконав.
Представник позивача просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати по справі.
Стислий виклад позиції сторін:
Представником позивача подане клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому він також повідомляє, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові рекомендовані повідомлення, які містять відмітки про відсутність особи за зареєстрованим місцем проживання, а тому відповідач відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Про причини неявки відповідач не повідомив суд та не скористався правом подання відзиву на позовну заяву.
На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних чи доказів, що відповідає положенням ч.3 ст. 211, ч.3 ст.223 ЦПК.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Процесуальні дії у справі:
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.05.2025 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК, суд ухвалою постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом:
Судом встановлено,03.05.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» через вебсайт кредитодавця укладено Кредитний договір (оферти) № 03.05.2024-100003098 (а.с. 5-10).
Згідно пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (п. 2.2).
Договір від 03.05.2024 року був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора Е371, який направлений на його фінансовий номер телефону
Кредитний договір і додатки до нього містять докладну інформацію про особу позичальника, зокрема серію, номер паспорта і дату його видачі, індивідуальний податковий номер, дані про адресу проживання, адресу його електронної пошти, номер рахунку споживача для зарахування коштів, контактні телефони позичальника та близьких осіб, зокрема номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника.
Позивачем до матеріалів позовної заяви долучив паспорт споживчого кредиту, якій міститься в умовах договору, згідно якого ОСОБА_2 підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних ним умов кредитування.
За умовами заяви відповідачу був наданий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 4000,00 грн., строк дії кредиту 98 дні, процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1,35% за 1(один) день користування кредитом, комісія пов`язана з наданням кредиту 600,00 грн., неустойка 40,00 грн що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
З карти субконто за договором кредиту № 03.05.2024-100003098 від 03.05.2024 року вбачається, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість в загальній сумі розмірі 9820,00грн.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що договір від 03.05.2024 року був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора Е371, чим підтверджено факт укладання між ним та ТОВ «Споживчий центр» такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля через особистий кабінет позичальника, договір між сторонами не був би укладений.
Таким чином, 03.05.2024 між ТОВ«Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Договір №03.05.2024-100003098 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Кредитним договором №03.05.2024-100003098 від 03.05.2024 року про надання кредиту належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
За положенням статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
При цьому, в ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно із ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Зобов`язання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
На підставі досліджених у справі доказів, суд дійшов висновку, що 03.05.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору № № 03.05.2024-100003098, де позичальник будучи вільним в укладенні кредитного договору, виборі контрагента і визначенні умов договору, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, підписав електронним одноразовим ідентифікатором кредитний договір, чим погодив його умови. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи.
ОСОБА_1 отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором в повній мірі не виконав, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в сумі 4000,00 грн.
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором, суд зазначає таке.
Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно із ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Отже, позивач відповідно до норм діючого законодавства має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право на таке нарахування, умови, розміри та періоди дії ставок, строки їх сплати визначено умовами договору.
Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані в межах строку дії кредитного договору.
Разом з тим, кредитним договором № 03.05.2024-100003098 встановлена процентна ставка у розмірі 1,35% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку кредитування.
За кредитним договором № 03.05.2024-100003098 від 03.05.24 позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками в розмірі 5292 грн за період 03.05.2024 до 08.08.2024 року, виходячи із встановленої кредитним договором процентної ставки у розмірі 1,35% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку надання кредиту.
Разом з тим, при укладанні договору позивач не врахував наступні положення закону.
Підпунктом 6 пункту 5 Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 3498-IX) стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, за якою максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.
Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Також підпунктом 13 пункту 5 розділу I Закону № 3498-IX доповнено Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 17, згідно якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-IX встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Слід зазначити, що Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами.
Системний аналіз положень підпункту 13 пункту 5 розділу I Закону 3498-IX від 22.11.2023 р. та норм чинного законодавства свідчить про таке.
Вказаний підпункт встановлює спеціальне перехідне регулювання для договорів про споживчий кредит, укладених до набрання чинності цим Законом. Його дія поширюється виключно на ті договори, строк дії яких було продовжено після набрання чинності Законом № 3498-IX. Для таких правовідносин передбачено поетапне зменшення денної процентної ставки, що має на меті поступову адаптацію умов раніше укладених договорів до нових вимог законодавства без надмірного порушення балансу прав та інтересів сторін.
Натомість договори, укладені після набрання чинності цим Законом (24.12.2023), підпадають під дію прямої норми закону, яка встановлює максимальний розмір денної процентної ставки за споживчими кредитними договорами не більше 1 %. Це випливає з принципу негайної (прямої) дії закону в часі щодо нових правовідносин, закріпленого у статті 5 Цивільного кодексу України, та принципу правової визначеності, який гарантує, що учасники нових договірних відносин одразу підпорядковуються вимогам чинного законодавства.
Враховуючи те, що кредитний договір укладений 13.05.2024 року, тобто після набрання чинності Закону № 3498-IX, то до спірних правовідносин в силу прямої дії закону підлягає застосуванню частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1 %, тобто норма яка діяла на момент укладання договору.
За таких обставин, умови укладеного між сторонами договору, які передбачені у пункті 5 щодо встановлення процентної ставки 1,35% в день, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.
Отже, за період з 03.05.2024 до 08.08.2024 кредитор нарахував щоденні проценти в заявленому розмірі безпідставно, оскільки такий розмір був законодавчо обмежений до 1 % (40 грн) та включав витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, а саме витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Відповідно до п. 1-2, 2, 3, 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту, загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом, загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.
Таким чином, нарахована заборгованість за загальними витратами за споживчим кредитом відповідно до законодавчо обмеженого розміру 1% денної процентної ставки за період з 03.05.2024 до 08.08.2024 (98 днів) підлягає перерахунку, з урахуванням нарахованих комісій кредитодавця, пов`язаних з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення.
Загальні витрати за кредитним договором, які включають доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення, відповідно до законодавчо обмеженого розміру денної процентної ставки становлять 3920 грн, при розрахунку за формулою ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t*100% , де 1% = (3920/4000)/98х100%).
Виходячи з наведеного, враховуючи включення до загальних витрат за кредитним договором нарахованої комісії в сумі 600 грн, заборгованість відповідача за процентами становить 3320 грн (40 грн х98днів-600 грн).
Загальна сума коштів заборгованості за відповідача за процентами за кредитним договором в розмірі 3320 грн та заборгованості відповідача за комісією за кредитним договором в сумі 600 грн становить загальні витрати за споживчим кредитом за договором №03.05.2024-100003098 від 03.05.2024, які розраховані в межах максимального розміру денної процентної ставки, встановленої законом (1%).
Щодо стягнення комісії за кредитним договором №03.05.2024-100003098 від 03.05.2024, то слід зазначити, що заборгованість відповідача за комісією за кредитним договором, яка підлягає стягненню, становить 600 грн.
Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» неустойки в розмірі 2000,00 грн суд зазначає наступне.
Позивач, звертаючись до суду, не надав обґрунтованого та деталізованого розрахунку заборгованості за неустойкою, не вказав дату виникнення прострочення боржника, період нарахування неустойки. Незважаючи на зауваження суду та надану можливість усунути недоліки, позивач не врахував вимоги щодо належного оформлення та підтвердження своїх позовних вимог.
Разом з тим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У зв`язку із викладеним, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 2 000 грн.
У зв`язку із викладеним, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 2000 грн.
Щодо вимог про стягнення судових витрат.
Згідно ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються:1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Висновки суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги позивача.
Суд вважає позов доведеним лише в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 03.05.2024-100003098 в загальній сумі 7920 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000 грн, за процентам в розмірі 3320 грн, за комісією в розмірі 600,00 грн.
Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
В іншій частині позов залишити без задоволення.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду.
Повний текст рішення суду складений 12 серпня 2025 року.
Відповідач: ОСОБА_1 , (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .
Суддя Р.С. Солодовніков