Справа № 473/3427/25
"14" серпня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Букат М.С.,
за участю секретаря судового засідання Багрін І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У липні 2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 27 травня 2021 року ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір № 1961416, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Підписуючи договір Відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Сума виданого кредиту: 3000,00 гривень; Дата надання кредиту: 27.05.2021 року; Строк кредиту: 30 днів; Валюта кредиту: UAH; Стандартна процентна ставка 1,90 % в день. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором загальний розмір заборгованості за Кредитним договором станом на 13.01.2025 року становить 9840 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 3 000,00 гривень, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 6840 грн.
24.12.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №02-2412201 від 24.12.2021 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 09 липня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надіслав заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати у її відсутності.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача в окремій заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.
27.05.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 1961416, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Сума виданого кредиту: 3000,00 гривень; Дата надання кредиту: 27.05.2021 року; Строк кредиту: 30 днів; Валюта кредиту: UAH; Стандартна процентна ставка 1,90 % в день. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором загальний розмір заборгованості за Кредитним договором станом на 13.01.2025 року становить 9840 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 3 000,00 гривень, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 6840 грн.
Позичальниця, в свою чергу, зобов`язувалася повернути грошові кошти, надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору.
Договір підписаний відповідачкою в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором К760.Крім того, суд визнає належним доказом довідку ТОВ «Лінеура Україна» про ідентифікацію відповідачки при укладенні кредитного договору через мобільний телефон останнього з одноразовим ідентифікатором (а. с. 11).
27.05.2021 року на рахунок відповідачки було перераховано грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн., що підтверджується Довідкою від 04.03.2024 року виданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яка знаходиться в матеріалах справи (а. с. 32).
24 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна » та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно до статей 1080,1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Таким чином, судом встановлено, що у зобов`язанні, яке виникло щодо кредитного договору №1961416 від 27.05.2021, позичальником за яким є ОСОБА_1 , відбулась заміна кредитора ТОВ «Лінеура Україна» на ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до договору факторингу №02-24122001 від 24.12.2021.
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором за період з 27.05.2021-13.01.2025 загальний розмір заборгованості за Кредитним договором станом на 13.01.2025 становить 9840,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 3 000,00 гривень, прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 6840 грн. При цьому після переходу права вимоги до позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», яке відбулося 24 грудня 2021 року, останній не здійснював нарахування відсотків, пені, штрафів.
Відповідачка не вчинила дії, направленої на погашення заборгованості, що стало підставою звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів передбачених законом.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті526,530,525 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частинами першою та другою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Згідно із частиною 3 статті 11Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Згідно із частиною 6статті 11Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" (зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
Отже, суд приходить до висновку, що підписавши вище зазначений Кредитний договір за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, відповідачка ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови, що свідчить про волю відповідачка на укладення такого договору.
Доказів, що спростовують висновки суду, стороною відповідачка до суду не надано.
Щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту, а саме стягнення процентів за користування кредитом в сумі 6840 грн., то суд зазначає, що частково не погоджується з таким розрахунком.
Як зазначалося, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст.1050 ЦК.
Пунктом 1.2. Договору визначено, що позика надається строком 30 днів, тобто до 26.06.2021 року.
Умов про пролонгацію кредитного договору за ініціативою товариства, клієнта або про автопролонгацію Договір не містить.
Таким чином, враховуючи, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється і в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, про що зазначено у Постанові Великої палати ВС від 28.03.2018 у справі №14-10цс18, вимоги позивача про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії Договору тобто після 26.06.2021 року, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Вимоги, в порядку ст. 625 ЦК України, позивачем до ОСОБА_1 не заявлені.
Відтак, обґрунтованим є нарахування процентів за користування кредитом за договором №1961416 від 27.05.2021 року за період з 27.05.2021 року по 26.06.2021 року в розмірі 1710 грн. за процентною ставкою 1,90 % на добу (3000*1,90%*30 = 1710 грн., де 3 000,00 сума боргу, 1,90 % процентна на добу, 30 кількість днів).
Отже, з урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в сумі 4 710 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 159,26 грн (пропорційно розміру задоволених вимог 47,86 %).
Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення, закріплено у частині четвертій статті 141 ЦПК України.
Разом з тим, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір.
Послуги із моніторингу «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи за подання позовної заяви не може бути включений до витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають присудженню з іншої сторони, оскільки стосуються виключно взаємовідносин між клієнтом та адвокатом з приводу оформлення процесуальних документів та організації роботи між ними і не належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, адже не є за своєю природою правничою допомогою.
Суддя звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.04.2020 у справі №826/4466/18, Суд виходив з істотного значення умов договору про надання правничої допомоги щодо порядку проведення розрахунків за ним. Тобто, якщо на час розгляду питання про розподіл витрат на правову допомогу такі витрати вже мали б бути оплачені, то надання зазначених документів до позовної заяви або в продовж розгляду справи в судді першої інстанції.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, - указаний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26.12.2023 у справі №380/6904/23.
Зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості в рамках кредитного договору нічим не підкріплена, документів на підтвердження зустрічі не надано.
Зазначений позивачем розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що співмірними із складністю справи, наданими послугами є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Керуючись ст.ст.12,13,81,141,89,263-265,273,280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: М. С. Булкат