Єдиний унікальний номер судової справи:478/696/24
Провадження № 22-ц/812/48/25 Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

11 серпня 2025 року м. Миколаїв справа №478/696/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Шурмою Є.М.,

без участі сторін, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Запєваловою Тетяною Володимирівною, на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду у складі головуючого судді Сябренко І.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ДАР ЛАНІВ» про скасування державної реєстрації договору оренди та повернення земельної ділянки,

установив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Запєвалову Т.В., звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ПП «ДАР ЛАНІВ», який уточнювала та обґрунтовувала наступним.

Позивачка є власником земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0044, загальною площею 8,57 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказана земельна ділянка перебувала в користуванні (оренді) у ПП «ДАР ЛАНІВ» на підставі договору оренди земельної ділянки від 25 квітня 2016 року, який було укладено строком на 7 років, до 26 квітня 2023 року.

26 квітня 2016 року вчинено державну реєстрацію договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В кінці 2022 року від інших власників земельних ділянок позивачці ОСОБА_1 стало відомо про фальсифікацію ПП «ДАР ЛАНІВ» договорів оренди земельної ділянки на новий строк. Звернувшись до Державного реєстру речових правна нерухоме майно нею було отримано витяг, згідно якого 20 квітня 2021 року відповідачем ПП «ДАР ЛАНІВ» в односторонньому порядку було проведено реєстрацію речового права-договору оренди (нова редакція) належної їй на праві власності земельної ділянки, строком на 10 років, термін закінчення якого спливає 20 квітня 2031 року.

ОСОБА_1 стверджувала, що вона не укладала та не підписувала нового договору оренди земельної ділянки із строком дії 10 років, повноважень або доручень на підписання та вчинення реєстраційних дій зазначеного договору оренди іншій особі вона також не надавала.

Посилаючись на те, що діями відповідача було порушено її право як власника земельної ділянки на володіння та розпорядження своїм майном, оскільки свого волевиявлення на укладання спірного договору оренди землі, строком на 10 років вона не надавала, позивачка просила:

- скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки б/н від 20 квітня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «ДАР ЛАНІВ», зареєстрований Реєстраційною службою Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області за номером запису про інше речове право 14397357;

зобов`язати ПП «ДАР ЛАНІВ» повернути власнику ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 8,57 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :08:000:0044, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, внаслідок закінчення строку дії договору оренди землі б/н від 25 квітня 2016 року.

У відзиві на позов представник відповідача ПП «ДАР ЛАНІВ» Рознін В.А., посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в задоволенні позову. Зазначав, що в рамках аналогічної справи №478/67/23, яка була в провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області, за позовом ОСОБА_1 до ПП «ДАР ЛАНІВ» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди, судом було проведено судово-почеркознавчу експертизу почерку ОСОБА_1 . Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/115- 23/9465-ПЧ від 04 жовтня 2023 року підпис від імені ОСОБА_1 у «графі» орендодавець на зворотній стороні третього аркушу договору оренди землі (нова редакція), укладеного між ОСОБА_1 та ПП «ДАР ЛАНІВ» (кадастровий номер земельної ділянки :08:000:0044) виконаний ОСОБА_1 , що свідчить про те, що спірний договір підписаний саме позивачем ОСОБА_1 . Крім того, вважав, що твердження позивача ОСОБА_1 щодо не підписання договору оренди земельної ділянки від 20 квітня 2021 року спростовуються тим, що останньою було отримано орендну плату за 2022-2029 роки, яка була виплачена авансовими платежами наперед, за майбутній строк оренди земельної ділянки, що підтвердив особистою заявою позивача, наданої до ПП «ДАР ЛАНІВ» про виплату орендної плати наперед за період часу з 2022 по 2029 роки, розпискою (Акт) про отримання нею особисто від ПП «ДАР ЛАНІВ» орендної плати за 2022 - 2029 роки в сумі 60000 грн, а також підписаними позивачем двома видатковими касовими ордерами від 07 листопада 2022 року та від 29 грудня 2022 року, на суму 30000 грн кожен. Звертав увагу на те, що в усіх зазначених документах йдеться посилання саме на оскаржуваний договір від 20 квітня 2021 року. Крім того, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПП «ДАР ЛАНІВ» понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, розрахунок яких буде поданий окремо за фактом їх надання.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2024 року за клопотанням представника відповідача ПП «ДАР ЛАНІВ» Розніна В.А. було витребувано у Казанківському районному суді Миколаївської області цивільну справу №478/67/23 року та за клопотання представника позивача Запєвалової Т.В. витребувано у ПП «ДАР ЛАНІВ» оригінали документів копії яких, було долучено відповідачем до відзиву.

Ухвалою цього ж суду від 09 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача Запєвалової Т.В. про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, віднесено на її рахунок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки, суд першої інстанції виходив того, що позивачка договір оренди земельної ділянки від 20 квітня 2021 року підписала особисто, що підтверджено висновком експерта та свідчить про укладеність договору. Вимогу про скасування запису про право користування належною позивачу земельною ділянкою (скасування державної реєстрації договору оренди землі), суд вважав похідною від вимоги про усунення перешкод у користуванні нею.

Витрати відповідача, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, у зв`язку з їх не підтвердженням, суд вважав безпідставними.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість вказаного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне встановлення обставин справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом були порушені процесуальні права позивачки, оскільки їй було відмовлено в клопотанні про призначення експертизи.

Вказувала, що на думку суду, висновок експерта отриманий в ході розгляду цивільної справи №478/67/23 за позовом ОСОБА_1 до ПП «ДАР ЛАНІВ» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0044, укладеного 20 квітня 2021 року, є обґрунтованим і не викликав сумнівів у його правильності, оскільки при призначенні та проведенні експертизи були додержанні вимоги законодавства. Між тим, у тій справі у витребуванні у відповідача для проведення судової почеркознавчої експертизи вільних зразків її підпису, а саме відомостей та платіжних документів про отримання ОСОБА_1 орендної плати від відповідача за 2016-2022 роки було відмовлено на підставі того, що докази, які просить витребувати позивач не є предметом даного спору, не є предметом доказування та не впливають на коло обставин, які підлягають встановленню.

Крім того, позивач категорично стверджувала, що у судовому засіданні 12 квітня 2023 року не надавала в суді ніяких зразків свого підпису та судове засідання в цей день взагалі не проводилось. В матеріалах справи не має жодного доказу того, що саме в судовому засіданні 12 квітня 2023 року були відібрані експериментальні зразки підпису у позивачки. На клопотання представника позивача Запєвалової Т.В. про надання копії технічного запису судового засідання від 12 квітня 2023 року, секретарем судового засідання була надана відповідь, що фіксування технічними засобами даного судового засідання не здійснювалось. Між тим, відповідно до протоколу судового засідання від 12 квітня 2023 року, судове засідання проводилось в присутності позивача та його представника, а отже не здійснюючи фіксування даного судового засідання, судом були порушені норми ЦПК України та процесуальні права позивача. Вважала, що було порушено порядок проведення експертизи та процедури відібрання зразків підпису.

Одночасно заявником подано клопотання про призначення судово - почеркознавчої експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Рознін В.А., посилаючись на необґрунтованість та недоведеність її доводів, просив відмовити в задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, відмовити у задоволенні апеляційної скарги та стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2024 року за клопотанням ОСОБА_1 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

30 травня 2025 року до Миколаївського апеляційного суду з Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта № 430-34-35 від 28 травня 2025 року.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 07 липня 2025 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поновлено та справу призначено до розгляду на 11 серпня 2025 року о 13-00 год.

11 серпня 2025 року у судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце судового засідання.

22 липня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивачки адвоката Запєвалової Т.В. надійшло клопотання/заява про проведення судового засідання, призначеного на 11 серпня 2025 року, без участі представника позивача та позивача, задоволення поданого нею клопотання про зупинення провадження у справі до завершення розгляду заяви Центральною експертно-кваліфікаційною комісією при Міністерстві юстиції України щодо перевірки дій експерта.

08 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» від ПП «ДАР ЛАНІВ» надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, в якій також просило відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справи та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Крім того, вказувало, що у разі відмови в задоволенні апеляційної скарги, докази витрат на правову допомогу будуть подані протягом п`яти днів з моменту ухвалення постанови на підставі частини 8 статті 141 ЦПК України.

На підставі частини другої статті 372 ЦПК України колегія суддів вва жала, що неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Запєвалової Т.В. про зупинення провадження у цивільній справі відмовлено.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України.

Так, відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повній мірі.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України).

Судом установлено, що ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки площею 8,57 га, кадастровий номер :08:000:0044, яка розташована в межах території Михайлівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК №088578, виданого Казанківською райдержадміністрацією Миколаївської області 22 червня 2004 року (копія) (т. 1 а.с.18), та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (копія) (т.1 а.с.20-21). Державна реєстрація права власності проведена 04 жовтня 2013 року.

25 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ПП «ДАР ЛАНІВ» в особі директора підприємства Романько В.О. було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_1 передала останньому в строкове платне користування належну їй на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 8,57 га ріллі, кадастровий номер :08:000:0044, яка знаходиться в межах території Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, строком на 7 років (а.с.9-11 т.1 справа №478/67/23, пров. №2/478/12/2024). Даний договір зареєстровано 26 квітня 2016 року, номер запису про інше речове право: 14397357.

20 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ПП «ДАР ЛАНІВ» в особі директора підприємства Курінної І.В. було укладено договір оренди земельної ділянки (нова редакція), за умовами якого ОСОБА_1 передала в строкове платне користування належну їй на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 8,57 га ріллі, кадастровий номер :08:000:0044, яка знаходиться в межах території Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, строком на 10 років (а.с.39-41 т.1 справа №478/67/23, пров. №2/478/12/2024).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №319759310, сформованої 09 січня 2023 року встановлено, що 20 квітня 2021 року в Державному реєстрі речових прав було зареєстровано право оренди земельної ділянки, з кадастровим номером :08:000:0044, площею 8,57 га. Підстава - договір оренди землі, нова редакція, Орендар - ПП «ДАР ЛАНІВ», орендодавець ОСОБА_1 . Строк дії договору оренди 10 років. Дата закінчення дії договору: 20 квітня 2031 року, з автоматичним продовженням дії договору, з правом передачі в піднайм (суборенду) (а.с.22-23).

Обґрунтовуючи свої вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за договором оренди земельної ділянки (нова редакція) від 20 квітня 2021 року та зобов`язання ПП «ДАР ЛАНІВ» повернути власнику ОСОБА_1 земельну ділянку, позивачка посилалась на те, що вона не підписувала вказаний договір.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № СЕ-19/115-23/9465-ПЧ, проведеної експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 04 жовтня 2023 року під час розгляду цивільної справи №478/67/23, підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» на зворотній стороні третього аркуша договору оренди земельної ділянки (нова редакція), укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Дар Ланів» (кадастровий номер земельної ділянки :08:000:0044) виконаний ОСОБА_1 (а.с.66-72).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2025 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та у даній цивільній справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №430-34-25 від 28 травня 2025 року підпис та рукописний текст прізвища та ініціалів в графі «Орендодавець» у договорі оренди земельної ділянки (нова редакція) від 20 квітня 2021 року, виконаний самою ОСОБА_1 ; підпис в графі «підпис одержувача» та рукописний тест «Любов Барченко» у видатковому касовому ордері від 07 листопада 2022 року, виконаний самою ОСОБА_1 ; підпис в графі «підпис одержувача» у видатковому касовому ордері від 29 грудня 2022 року, виконаний самою ОСОБА_1 ; підпис та рукописний текст прізвища та ініціалів в графі «орендодавець» в заяві про виплату орендної плати від 07 листопада 2022 року, виконаний самою ОСОБА_1 ; рукописний текст прізвища, імені та по батькові в графі «орендодавець» в розписці/акту про отримання орендної плати від 29 грудня 2022 року, виконаний самою ОСОБА_1 (т. 2 а.с.17-40).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»).

Пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-31595св18)).

Під час вирішення справи судом, згідно висновку експерта Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №430-34-25 від 28 травня 2025 року, встановлено, що підпис та рукописний текст прізвища та ініціалів в графі «Орендодавець» у договорі оренди земельної ділянки (нова редакція) від 20 квітня 2021 року, виконаний самою ОСОБА_1 .

До того ж, як встановлено у цій справі, суду надано докази отримання ОСОБА_1 від приватного підприємства грошових коштів (орендної плати) протягом всього строку користування земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №29/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт укладення між сторонами договору оренди земельної ділянки від 20 квітня 2021 року, отримання ОСОБА_1 від орендаря ПП «ДАР ЛАНІВ» орендної плати за користування земельною ділянкою протягом усього періоду існування спірних правовідносин та досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору, передбачених Законом України «Про оренду землі», колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами спору виникли та існували правові відносини щодо оренди землі, які визнавалися позивачем шляхом підписання оспорюваного договору оренди землі та отримання орендної плати.

Що стосується доводів позивачки про те, що вона не отримувала орендної плати, то вони є необґрунтованими, оскільки спростовуються дослідженими судом видатковими касовими ордерами, на яких міститься підпис позивача. Судовим експертом у висновку №430-34-25 від 28 травня 2025 року констатовано, що вказані видаткові касові ордери були підписані у розділі «Підпис одержувача» ОСОБА_1 . Посилання сторони позивача на те, що вказаний висновок експерта є необґрунтованим, жодним доказом не доведено. Судовий експерт, який був попереджений про відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, висловив категоричний висновок, що, як договір оренди земельної ділянки (нова редакція) від 20 квітня 2021 року, так і видаткові касові ордери підписані ОСОБА_1 . Звернення представника позивача до Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України про проведення перевірки дій судового експерта при складанні експертного висновку не є процесуальною дією і складений за його результатами документ не має доказового значення.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без зміни, то нового розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Запєваловою Тетяною Володимирівною, залишити без задоволення, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 11 серпня 2025 року.