П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2025 року місто Київ

справа № 754/18085/23 провадження №22-ц/824/1872/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони :

позивач - ТОВ " Фінансова компанія "Флексіс"

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Січ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія "Флексіс",

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Скрипки О.І.,

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2023 року позивач АТ «Банк Січ»звернувся до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту.

В обґрунтування заяви зазначає, що 1 червня 2021 року між АТ «Банк Січ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 437427/156/1/21, за яким банк надав позичальнику на умовах строковості, платності грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн. зі строком користування 24 місяці, до 31 травня 2023 року з процентною ставкою 0,001% річних та 2,99% комісії за управління кредитом від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Договору та підлягає сплаті щомісячно та в день повного погашення кредиту відповідно до умов цього Договору. Кредит надавався банком позичальнику шляхом перерахування грошових коштів з рахунку в АТ «Банк Січ», що відкривається банком для позичальника на поточний рахунок позичальника в АТ «Банк Січ».

У зв`язку з порушенням зобов`язань, що полягає у несвоєчасному поверненні грошових коштів за кредитним договором, станом на 11 грудня 2023 року утворилась прострочена заборгованість в розмірі 135 437,76 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 66 666,82 грн., заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам - 0,94 грн., заборгованості по нарахованій та несплаченій комісійній винагороді - 68 770,00 грн.

Оскільки боржник не виконала свої зобов`язання за договором, то позивач просив суд стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 1 липня 2024 року частково задоволені позовні вимоги АТ«БанкСіч`до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Січ» заборгованість за договором споживчого кредиту від 01.06.2021 в сумі 66667,76 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 66666,82 грн., заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам в сумі 0,94 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1214,85 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник АТ "Банк Січ" подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначив, що на момент укладення кредитного договору набрали чинності Закон України «Про споживче кредитування» та відповідні зміни до Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких не забороняється встановлення комісій та інших обов`язкових платежів за надані послуги кредитодавця.

Вказує, що встановлення банком комісії за обслуговування кредиту ,у тому числі комісії за розрахункове - касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по нарахованій та несплаченій комісії за управління кредитом, неправильно застосував норми матеріального права.

Зауважив, що відповідачем ОСОБА_1 підписано кредитний договір, при цьому вказано, що вона підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування. Також, Відповідачем підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі, в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором.

Відповідач ОСОБА_1 ознайомившись та підписавши Паспорт споживчого кредиту, Умови кредитного договору та Графік платежів по кредиту (є в матеріалах справи) та вважаючи їх прийнятними для себе, підписала даний договір, не надавши відповідних зауважень або виправлень, чим висловила своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору, отримавши при цьому оригінал договору до нього у день його укладення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Масленнікова Т.М. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнути судові витрати понесені на професійну правничу допомогу. Зазначивши, що орієнтовний розрахунок витрат відповідача становитиме 7 000 грн.

06.05.2025 представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Масленнікова Т.М. подала заяву про стягнення з позивача на користь відповідача витрат пов`язаних з правничою допомогою в розмірі 10 000 грн.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 19.02.2025 замінено сторону позивача АТ "Банк Січ" на його правонаступника ТОВ " ФК "Флексіс".

В судове засідання не з`явився представник позивача ТОВ "ФК " Флексіс", будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток - повідомлень до електронних кабінетів учасників, через підсистему "Електронний суд", що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.203, 204). За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги та судового рішення, що оскаржується, з урахуванням обставин даної справи, її складності, мотивованим викладенням позиції позивача в апеляційній скарзі та відсутністю потреби у наданні усних пояснень учасника справи, явка якого до апеляційного суду є необов`язковою, колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутність представника ТОВ " ФК "Флексіс", який не з`явився в судове засідання.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Представник позивача оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по нарахованій та несплаченій комісії за управління кредитом.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги представника позивача АТ " Банк Січ", правонаступником якого є ТОВ " ФК "Флексіс", лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а саме щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по нарахованій та несплаченій комісії за управління кредитом, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц).

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.06.2021 між АТ «Банк Січ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 437427/156/1/21, за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 100 000 грн.

Кредит надавався банком позичальнику шляхом перерахування грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Банк Січ», що відкривається банком для позичальника, на поточий рахунок позичальника IBAN № НОМЕР_2 в АТ «Банк Січ» (п. 1.8 Договору).

Згідно меморіального ордеру № 13091 від 21.06.2021 грошові кошти в розмірі 100000 грн. були перераховані АТ «Банк Січ» на рахунок позичальника № НОМЕР_1 в АТ «Банк Січ».

Згідно п. 1.1 договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та інші платежі за договором, у визначених договором розмірах і термінах (строках) та виконати інші свої зобов`язання, визначені договором, в повному обсязі.

Кредит надається позичальнику строком на 24 місяці, на період з дати укладання нього договору по 31.05.2023 (термін повернення кредиту), який позичальник зобов`язаний повернути відповідно до графіку повернення кредиту, що наводиться в додатку № 1 до цього договору, або раніше, відповідно до повідомлення банку з вимогою про дострокове повернення кредиту, згідно з умовами цього договору. (п. 1.2 Договору)

Відповідно до п. 1.3. договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти в розмірі 0,001 % річних. Процентна ставка за користування кредитом за договором - фіксована.

Згідно з п. 1.4 договору комісія за управління кредитом становить - 2,99% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору та підлягає сплаті щомісячно та в день повного погашення кредиту відповідно до умов цього договору.

Позивач АТ «Банк Січ» свої зобов`язання за договором про споживчий кредит виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти, а відповідач не виконала свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі.

Звернувшись із даним позовом до суду АТ " Банк Січ" надав розрахунок, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 станом на 11.12.2023 року має заборгованість в розмірі 135 437,76 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 66 666,82 грн., заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам - 0,94 грн., заборгованості по нарахованій та несплаченій комісійній винагороді - 68 770,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту - 66 666,82 грн. та заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам - 0,94 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині стягнення щомісячної комісії за управління кредитом, яка складає 2,99 % від суми кредиту, суд виходив із того, що такі вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Оскільки банк не зазначив та не надав доказів наявності послуг, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення умов кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст.11, ч.5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" .

Встановлено, що умовами кредитного договору від 01.06.2021 передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за управління кредитом, яка складає 2,99 % від суми кредиту. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту, передбачена в графіку платежів. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2990 грн. щомісяця (а.с. 6-10, 11).

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, комісія з обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.

Колегія суддів, вважає правильним висновок суду першої інстанції, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахункове - касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» ,що також узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про недоведеність позовних вимог АТ "Банк Січ", правонаступником якого є ТОВ " ФК "Флексіс", про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по нарахованій та несплаченій комісії за управління кредитом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 1 липня 2024 року в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, заявлені стороною відповідача, колегія суддів зауважує наступне.

Частина 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 вказаної статті Кодексу).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинним цивільно-процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду, приймаючи додаткову постанову від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), виснувала, що вимога ч.8 ст.141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Як убачається з матеріалів справи 20.05.2024 між ОСОБА_1 та АО "Джастіфай" укладений договір № 20/05/2024 про надання правничої допомоги.

Відповідно до розділу 3 сторони домовились, що гонорар за договір сплачується за кожну процесуальну дію вчинену Адвокатським об`єднанням, вартість яких визначається у додатках до цього договору, що є невід`ємною частиною договору.

Додатком №1 до договору № 20/05/2024 про надання правничої допомоги від 20.05.2024 визначено, що гонорар Адвокатського об`єднання становить : підготовка відзиву на позовну заяву/ апеляційну скаргу/касаційну скаргу - 4500 грн., підготовка апеляційної скарги - 5000 грн., підготовка клопотань/пояснень/заперечень - 3000 грн., участь адвоката в судовому засіданні - 2500 грн..

Сторонами підписаний акт про прийняття - передачу наданої правової допомоги від 20.02.2025, відповідно до якого Адвокатське об`єднання надало клієнту (ОСОБА_1.) правову допомогу відповідно до рахунку на оплату від 18.02.2025, а клієнт прийняв надану правову допомогу - участь у судовому засіданні 19.02.2025. Гонорар за надану правову допомогу вказану у п.1 цього акту становить 2500 грн. та сплачений в повному обсязі.

Відповідно до акту про прийняття - передачу наданої правової допомоги від 06.05.2025 Адвокатське об`єднання надало клієнту (ОСОБА_1.) правову допомогу відповідно до рахунку на оплату від 02.05.2025, а клієнт прийняв надану правову допомогу - підготовка пояснень на апеляційну скаргу. Гонорар за надану правову допомогу вказану у п.1 цього акту становить 3000 грн. та сплачений в повному обсязі.

Відповідно до акту про прийняття - передачу наданої правової допомоги від 18.02.2025 Адвокатське об`єднання надало клієнту (ОСОБА_1.) правову допомогу відповідно до рахунку на оплату від 17.02.2025, а клієнт прийняв надану правову допомогу - підготовка відзиву на апеляційну скаргу. Гонорар за надану правову допомогу вказану у п.1 цього акту становить 4500 грн. та сплачений в повному обсязі.

Жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому за надану правову допомогу клієнт до Адвокатського об`єднання немає. Всі акти підписані обома сторонами договору.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також при вирішенні питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України суд повинен врахувати, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, дії сторони щодо досудового вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п.33-34,37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).

З урахуванням конкретних обставин справи, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд апеляційної інстанції встановив, що предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права.

Таким чином колегія суддів не може погодитися із обґрунтуванням розрахунку відповідача, оскільки вважає, що визначена вартість наданих юридичних послуг не в повній мірі відповідає вимогам ЦПК України, і наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути не тільки доведений, документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.

Беручи до уваги заявлену позивачем вартість наданих юридичних послуг, оцінених в 10 000 грн., зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю і якістю підготовлених процесуальних документів, колегія суддів вважає заявлену суму компенсації юридичних витрат недоведеною в повному обсязі, тому присуджує її частково у розмірі 7500 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Січ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія "Флексіс" залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1 липня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Флексіс" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 11 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус