Справа № 308/3473/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Ткаченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Дубровська Олена Миколаївна, до ОСОБА_3 , третя особа які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивачка-1), ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивачка-2), надійшов позов до ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі відповідач), у якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивачі просять суд:

-зобов`язати відповідача за власні кошти усунути перешкоди в користуванні співвласникам спільним горищем будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самочинно збудованої стіни на горищі, яка перешкоджає доступу позивачів до спільного горища та привести самочинно реконструйоване горище в первинний стан, який існував до проведення відповідачем будівельних робіт.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є співвласниками будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , проте через самовільно проведену відповідачем реконструкцію горища позивачі мають доступ лише до його частини, що складає 8 м.кв., оскільки в іншій частині доступ до горища закритий облаштованою відповідачем стіною.

До суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому він проти позову заперечив.

Відзив обґрунтований тим, що дії відповідача з облаштування перегородки на горищі є способом врівноваження фактичного користування приміщеннями в будинку. У цьому контексті представник відповідача посилається на долучений ним експертний висновок, стверджуючи про те, що проведені будівельні роботи являються реалізацією його законного права користування приміщеннями, яке відповідає його ідеальній частці, але історично не було реалізоване у повному обсязі внаслідок того, що йому була виділена менша площа рішенням Народного суду м. Ужгород від 09.01.1973 по справі № 2-15/73 р.

Крім того, представник відповідача вказує на те, що переобладнане горище знаходиться виключно на земельній ділянці відповідача.

До суду від представниці позивачів надійшла відповідь на відзив, у якій вона проти позову заперечила. Відповідь на відзив, з-поміж іншого, обґрунтована тим, що представлений представником відповідача експертний висновок не стосується ані предмету спору ані предмету позову.

Представниця позивачів звертає увагу суду на те, що проведені відповідачем будівельні роботи проводилися без згоди позивачів.

На переконання представниці позивачів, твердження представника відповідача про те, що забудова горища компенсує фактичний дисбаланс у користуванні частиною будинку не ґрунтується на законі.

Третя особа правом на подання пояснень щодо позову або відзиву не скористалася, що не перешкоджає розгляду та вирішення спору по суті за наявними матеріалами.

Ухвалою від 01.04.2025 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 19.05.2025 суд вирішив питання про залучення третьої особи, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заходи забезпечення позову та доказів, зокрема, шляхом їх витребування не застосовувалися.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, від представників позивачів та відповідачів надійшли заяви проведення судового засідання без участі.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На розгляді Народного суду м. Ужгорода перебувала справа № 2-15/73 р. за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розподіл майна.

Рішенням народного суду м. Ужгорода від 09.01.1973, яке набрало законної сили 20.01.1973, у вказаній справі позов задоволено частково, розподілено будинковолодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із залишенням, зокрема, приміщення на горищі в загальному користуванні сторін згаданого спору.

У подальшому, а саме 31.12.1998 між ОСОБА_6 як дарителем та позивачами як обдарованими укладено договір дарування №1-3578, за яким обдаровані прийняли у дар 1/2 частину будинковолодіння з надвірними будовами та земельну ділянку розміром 0,02 га, надану для обслуговування житлового будинку, розташованих в АДРЕСА_1 .

Пунктом 2 цього договору передбачено, що вказана частина будинковолодіння належить дарителю на підставі рішення Народного суду м. Ужгорода від 09.01.1973 по справі № 2-15/73.

Згідно з пунктом 3 цитованого договору вказане будинковолодіння в цілому складається з двох будинків під літ.АА цегла, житловою площею 84,5 кв.м., під літ. Б, саман-цегла, житловою площею 38,9, сарай Д, вбиральня Г, №1-3 огорожа й споруди.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведеного будівельно-технічного дослідження № Д-33/2024 від 27.11.2024 доступ до горища загального користування в будинку садибного типу по АДРЕСА_1 з тієї частини будинку, в якій проживає ОСОБА_1 наявний лише до частини горища розмірами 2,05 х 3,88 кв.м. (площа 8 кв.м.), далі доступ до горища закритий облаштованою стіною, яка унеможливлює потрапляння до іншої частини горища загального користування.

Листом УДАБК № 29/14.01-13 від 13.05.2024 позивачку-1 повідомлено, що реєстрація та видача документів за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :34:001:0285 з моменту отримання повноважень УДАБК щодо внесення даних в Єдиний державний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів не здійснювалася, дозвільні документи в управлінні ДАБК відсутні.

Листом Управління містобудування та архітектури №61 від 05.06.2024 позивачку-1 повідомлено, що звернень на отримання вихідних даних для проектування, а саме містобудівних умов та обмежень чи будівельного паспорту від відповідача на реконструкцію частини житлового будинку по АДРЕСА_1 не надходило, містобудівні умови та обмеження чи будівельний паспорт не видавалися.

Поряд із цим, суд з`ясував, що відповідач і третя особа у справі також являються співвласниками будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , частки в праві власності на яке вони набули в порядку спадкування, що підтверджується змістом експертного висновку за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 261 від 27.05.2025 та учасниками справи не заперечується.

Виходячи з наявності підстав для зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користування власністю шляхом приведення горища в первинний стан, який існував до проведення відповідачем будівельних робіт, позивачі звернулися до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

У вимірі спірних правовідносин суд встановив, що рішенням Народного суду м. Ужгорода від 09.01.1973, яке набрало законної сили 20.01.1973, у справі № 2-15/73 р. будинковолодіння АДРЕСА_1 було розподілено між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із залишенням, зокрема, приміщення на горищі в загальному користуванні сторін вказаної справи.

Надалі ОСОБА_6 відчужила розподілену їй за судовим рішенням 1/2 частину будинковолодіння, уклавши з позивачами договір дарування № 1-3578 від 31.12.1998.

Вказане дає підстави для висновку про перехід від ОСОБА_6 до позивачів права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в обсязі подарованої їм частки.

Тобто наслідком укладення вищезгаданого договору дарування став перехід від ОСОБА_6 до позивачів права власності на відчужуване майно в належному їй обсязі, що свідчить про наявність сингулярного правонаступництва зі сторони позивачів.

Із урахуванням викладеного слід констатувати про наявність у позивачів правового титулу, який дозволяє їм ставити питання про захист права користування приміщеннями горища.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до приписів статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

У вимірі спірних правовідносин суд встановив, що учасники цієї справи являються співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_1 , які мають частки у праві власності на відповідний об`єкт.

Отже, в силу положень статті 358 ЦК України реалізація права часткової власності повинна здійснюватися за їх згодою.

Факт облаштування стіни, що обмежує доступ до частини горища загального користування підтверджується документально, а саме висновком експерта за результатами проведеного будівельно-технічного дослідження № Д-33/2024 від 27.11.2024.

Понад це, представником відповідача не заперечується ані факт проведення наведених будівельних робіт, ані факт їх здійснення саме відповідачем.

Натомість, як слідує зі змісту правової позиції відповідача та його представника, вищезгадані обставини представником відповідача визнаються з посиланням на те, що проведення будівельних робіт компенсує фактичний дисбаланс у користуванні частиною будинку, так як розподіл площі за рішенням Народного суду м. Ужгорода від 09.01.1973, яке набрало законної сили 20.01.1973, у справі № 2-15/73 р. не відповідає ідеальним часткам співвласників.

Між тим, на переконання суду, такі доводи представника відповідача є неприйнятними, оскільки зводяться до оспорювання законності судового рішення, яке набрало законної сили, та договору дарування №1-3578 від 31.12.1998, який недійсним не визнавався.

У зв`язку з цим, наведені міркування представника відповідача суд вважає помилковими та відхиляє.

За таких обставин суд вказує про те, що проведення будівельних робіт могло здійснюватися за погодженим волевиявленням усіх співвласників відповідного майна, тобто за згодою усіх співвласників.

У свою чергу, проведення будівельних робіт без такої згоди є самовільним та не узгоджується із вимогами статті 358 ЦК України.

Суд вказує про те, що в даному випадку позивачі заперечують наявність будь-якої згоди на проведення будівельних робіт.

Згідно з частиною 4 статті 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідач та його представник не представили суду доказів на підтвердження того, що будівельні роботи по облаштуванню стіни на горищі проводилася згодою усіх співвласників.

У зв`язку з цим слід дійти висновку про те, що твердження про відсутність згоди на проведення оспорюваних позивачами будівельних робіт залишилося неспростованим.

Із урахуванням наведеного суд констатує про те, що облаштування відповідачем стіни на горищі суперечить приписам статті 358 ЦК України та порушує права позивачів, які втратили змогу потрапити до іншої частини горища.

Таким чином, суд доходить до висновку про наявність у позивачів порушеного права, яке підлягає судовому захисту.

Суд критично оцінює доводи представника відповідачів про те, що переобладнане горище знаходиться виключно на земельній ділянці відповідача, оскільки наведений аргумент жодним чином не спростовує попередні висновки суду та наявність у позивачів права користування спірним горищем.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На переконання суду, обраний позивачами спосіб захисту щодо зобов`язання відповідача привести горище до попереднього стану, який існував до проведення будівельних робіт, шляхом демонтажу стіни є належним та ефективним.

Суд бере до уваги, що такий спосіб захисту ґрунтується на законі, оскільки має правову підставу (статті 16 та 391 ЦК України). Крім того, зобов`язання відповідача усунути перешкоди шляхом демонтажу є пропорційним та переслідує легітимну мету, адже відповідний спосіб захисту спрямований на захист права власності інших співвласників, не є надмірно обтяжливим та не призводить до порушення прав чи законних інтересів третіх осіб.

Разом із цим, у даному випадку, формулюючи зміст резолютивної частини судового рішення, необхідно зробити застереження про відсутність підстав вважати проведені відповідачем будівельні роботи реконструкцією.

Не заперечуючи проти цієї обставини в цілому, суд, між тим, зауважує про її недоведеність саме в межах цієї справи, так як представницею позивачів не надано доказів щодо технічних характеристик проведених відповідачем будівельних робіт, адже національне законодавство передбачає, що окремі будівельні роботи, які не передбачають втручання в огороджувальні та несучі конструкції не потребують документів, що дають право на їх виконання (див. постанова КМУ № 406 від 07.06.2017).

Крім того, суд зауважує, що представницею позивачів не долучено і доказів з приводу часу виконання будівельних робіт по облаштуванню стіни на горищі, тоді як кваліфікація спірного будівництва як реконструкції вимагає співставлення між фактично проведеними будівельними роботами й приписами будівельних норм, які детермінують суть реконструкції у конкретний момент часу.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та наявність підстав для його задоволення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки-1 слід стягнути сплачений нею судовий збір.

У свою чергу, позивачка-2 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Отже, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. на користь держави.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 133-141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 усунути перешкоди в користуванні співвласникам ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 спільним горищем будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самочинно збудованої стіни на горищі, яка перешкоджає доступу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до спільного горища та привести горище в первинний стан, який існував до проведення ОСОБА_3 будівельних робіт.

Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Й. Данко