ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2025 року

м. Харків

справа № 644/1181/25

провадження № 22-ц/818/3886/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Савенка М.Є., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в порядку ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» на заочне рішення Індустріального районного суду м.Харкова від 22 травня 2025 року, постановлене суддею Маркосян М.В.

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 9225571 від 17.04.2023 року, в розмірі 59250,00 гривень. Також просив стягнути судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Харкова від 22 травня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення неповно з`ясував всі обставини справи та не надав належної оцінки доказам, що мають значення для справи. Наполягає на тому, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження факту перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 . Надана позивачем платіжне доручення про перерахування коштів на картку ОСОБА_1 містить усі необхідні реквізити, у зв`язку з чим може вважатися первинним документом.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, зокрема обставини надання кредиту відповідачу, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надало копію платіжного доручення про перерахування коштів через Банк» на картку ОСОБА_2 , який не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, а також розрахунок заборгованості. Оскільки надані позивачем розрахунок суми боргу та інформаційна довідка не є зведеними документами, не були погоджені з відповідачем і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, у розмірі, зазначеному у розрахунку. Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилався у позові, зокрема, обставину надання ТОВ «Мілоан» кредиту відповідачу, суд ухвалив рішення про відмову в задоволенні позовної заяви.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 17.04.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №9225571.

Відповідно до п. п. 1.2-1.4 договору, сума кредиту складає 15000,00 грн, строк дії кредиту 100 днів, до 17.04.2023 року.

В пункті 1.5 договору №9225571 сторонами погоджено нарахуванням кредитодавцем відсотків за користування кредитом, зокрема зазначено що відсотки за пільговий період (перші 10 днів користування коштами) нараховуються в розмірі 344,421% річних, а за іншій період 1077% річних.

Щодо денної відсоткової ставки зазначено, що вона за пільговий період встановлена в розмірі 1,5% на день у пільговий період та 3% на день за інший період. Також зазначено, що ТОВ «Мілоан» нараховує одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 10% від суми кредиту 1500,00 грн.

Кредитні кошти надаються позичальнику з використанням карти 410232……..2682.

Відповідач під час укладення кредитного договору використовував електронний підпис у формі одноразового ідентифікатора S56880, який був відправлений йому на номер мобільного телефону.

Таким чином, договір №9225571 про надання споживчого кредиту містить електронний підпис від імені ОСОБА_1 . У такий же спосіб підписано графік платежів, що є Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту.

ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №103-МЛ від 28.08.2023 р. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення прав вимоги за певними кредитними договорами укладений між ТОВ «Мілоан» та фізичними особами на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» як нового кредитора.

15.01.2025 року відповідачу було направлено Досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості.

Оскільки, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є правонаступником позикодавця ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 9225571 від 17 квітня 2023 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості та надано термін для добровільного врегулювання позивачем зобов`язання.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив факт наявності між сторонами договірних кредитних правовідносин у зв`язку з укладенням ними договору №00-4870209 від 29.10.2021 року, який підписаний сторонами у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію».

Водночас суд першої інстанції констатував, що позивач не довів виконання первісним кредитором такої істотної умови кредитного договору, як надання кредитних коштів позичальнику.

За правилами частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене та враховуючи межі апеляційного перегляду, встановлені статтею 367 ЦПК України, колегія суддів здійснює розгляд апеляційної скарги винятково в контексті доведеності або недоведеності обставини надання кредитором коштів позичальнику.

За змістом частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

За загальним правилом, належними та допустимими доказами на підтвердження обставини видачі кредитних коштів позичальнику є первинні бухгалтерські документи про видачу готівки або перерахування коштів.

Так, у постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19 (провадження № 61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Крім того, у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 654/4006/14-ц (провадження № 61-2247св18), від 30 червня 2020 року в справі № 554/12083/15 (провадження № 61-2049св19) та від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) суд касаційної інстанції виснував про те, що виписки із банківських рахунків також можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику.

У справі, що переглядається, за змістом пунктів 2.1 кредитного договору кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 15000,00 грн на карту позичальника № НОМЕР_1 .

Тобто сам факт підписання відповідачем кредитного договору ще не свідчить про отримання ним коштів, які згідно з умовами договору мали бути перераховані на картковий рахунок з моменту укладення правочину.

Відтак позивач як правонаступник кредитора та особа, яка вимагає повернення кредитних коштів, повинен був надати докази перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Такими доказами, як уже зазначалося вище, є винятково первинні фінансові документи, які за змістом приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є документами, що містять достовірні відомості про господарську операцію.

У контексті справи, що переглядається, первинними документами на підтвердження обставин, викладених у позові, можуть бути платіжне доручення про перерахування коштів, проведене та виконане банківською установою, або виписка з поточного банківського рахунку ТОВ «Мілоан», з якого відповідачу мало б бути перераховано 15000,00 грн кредитних коштів.

Натомість до позовної заяви долучений лише копію електронного доручення №98354674 від 17 квітня 2023 року, складене директором ТОВ «Мілоан» про нібито перерахування коштів через платіжний сервіс «ТОВ ФК Контрактний дім» на картку ОСОБА_1 , який, як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, не містить і не міг містити відомостей про фактичне проведення фінансовою установою відповідного платежу.

Судова колегія зазначає, що шаблон платіжного доручення за загальним правилом є документом інформаційного характеру, який покликаний підтверджувати певні обставини чи факти. Водночас зміст викладеної у платіжному дорученні (якщо вона не формується на підставі відомостей державного реєстру) зазвичай залежить від волевиявлення однієї особи (в даному випадку ТОВ «Мілоан»).

Оскільки кредитор, як зацікавлена особа може зазначити у платіжному дорученні будь-які відомості щодо обставин виконання кредитного договору і відповідач на це вплинути жодним чином не в змозі, то апеляційний суд не може розцінити надане позивачем платіжне доручення як об`єктивний, належний та допустимий доказ на підтвердження факту переказу позичальнику кредитних коштів.

Створене платіжне доручення має бути виконане особою, на ім`я якої це доручення видано. Доказів, що ТОВ ФК «Контрактний дім» виконало платіжне доручення щодо переказу коштів на картковий рахунок відповідача матеріали справи не містять.

Розрахунок заборгованості також не є первинним бухгалтерським документом, а тому сам по собі не підтверджує факт надання кредиту.

Колегія суддів доходить висновку, що позивач як учасник судового процесу несе ризики, пов`язані з реалізацією або нереалізацією наданих йому процесуальних прав та обов`язків.

Позивач розпорядився наданими йому процесуальними правами на власний розсуд шляхом надання тих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, які він уважав за потрібне.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову за його недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,369, ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389,390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Кредит-Капітал - залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Харкова від 22 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: М.Є. Савенко

Ю.М. Мальований