Єдиний унікальний номер судової справи: 487/8001/23
Провадження №22-ц/812/1512/25 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

18 серпня 2025 року м. Миколаїв справа № 487/8001/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Коростієнко Н.С.,

за участі: заявника ОСОБА_1 , представника заявника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Нікітіна Д.Г., в приміщенні цього суду в м.Миколаєві, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернулася в суд з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Заява мотивована тим, що з січня 2021 року вона і ОСОБА_3 стали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку, що належав дядьку заявника. Вони вели спільне господарство та побут, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, разом виховували, утримували та піклувались про малолітніх дітей заявника від попереднього шлюбу.

У зв`язку із російським вторгненням, у жовтні 2022 року вони з дітьми переїхали до Хмельницької області, де 04 жовтня 2022 року зареєструвались, як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_2 .

27 жовтня 2022 року ОСОБА_3 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу за призовом під час мобілізації.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася спільна дитина ОСОБА_6 . Щоб бути присутнім при виписці заявниці з дитиною з пологового будинку ОСОБА_3 брав відпустку. Його батьки приїзжави та допомагали їм, вони визнали їхню спільну дитину за внучку.

Протягом усього часу спільного проживання ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 не перебували у інших зареєстрованих шлюбах. Вони постійно підтримували тісне спілкування, здійснювали банківські перекази один одному коштів та посилок.

03 січня 2023 року ОСОБА_1 отримала сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 зник безвісті поблизу с. Червонопопівка Кремінського району Луганської області внаслідок ворожого танкового обстрілу та стрілкового бою з противником.

Сповіщення було адресоване заявнику, як цивільній дружині ОСОБА_3 , а в тексті сповіщення він вказаний як цивільний чоловік заявника.

ОСОБА_1 стверджувала про достатність доказів, які доводять факт її проживання однією сім`єю без зареєстрованого шлюбу з зниклим безвісті військовослужбовцем.

Посилаючись на викладене, просила суд встановити факт проживання з січня 2021 року однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з нею, без шлюбу.

Встановлення такого факту є підставою для ефективного вжиття заходів щодо його розшуку та права заявника на соціальний захист, як близького родича та члена сім`ї особи, зниклої безвісті за особливих обставин з урахуванням того, що вона самостійно виховує та утримує спільну малолітню доньку.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалено встановити юридичний факт того, що громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали з січня 2021 року по день визнання його безвісно зниклим згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31 грудня 2022 року № 309 «Про визнання безвісно відсутніми військовослужбовців під час участі в воєнних діях», однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця довела факт спільного проживання з померлим однією сім`єю, оскільки в матеріалах справи наявні докази спільного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 у незареєстрованому шлюбі, як чоловіка і жінки.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення районного суду та відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявником не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт проживання заявника однією сім`єю без зареєстрованого шлюбу з зниклим безвісті військовослужбовцем.

Заявник через свого представника ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якій посилаючись на безпідставність її доводів, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші заінтересовані особи у справі своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні апеляційного суду заявниця та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Від заінтересованих осіб, батьків безвісті зниклого військовослужбовця, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , надійшли письмові пояснення, в яких вони через стан здоров`я та територіальну віддаленість, просили розглядати справу у їхню відсутність, підтвердивши факт проживання заявниці з їхнім сином, як подружжя, з січня 2021 року по день визнання його безвісті зниклим.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що доводи заявника ОСОБА_1 підтверджуються наданими нею належними, допустимими та достатніми доказами.

Так, судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з січня 2021 року разом, як подружжя, проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить дядьку ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , з його дозволу, мали спільний побут, бюджет, спільно виховували дітей ОСОБА_1 .

Даний факт підтвердила допитана у судовому засіданні в якості свідка тітка ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , безперервно протягом останніх 15 років.

Згідно акту обстеження Губчанського старостинського округу Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 27 січня 2023 року № 22-10/19, складеного старостою Губчанського старостинського округу Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області П.Левчуком, встановлено, що ОСОБА_3 з 04 жовтня 2022 року проживав на території Губчанського старостинського округу, як внутрішньо переміщено особа (довідка ВПО № 6827-) спільно із ОСОБА_1 (довідка ВПО № 6827-) та її малолітніми дітьми ОСОБА_1 (довідка ВПО № 6827-) та ОСОБА_9 (довідка ВПО №6827-) в селі Зеленці Хмельницького району Хмельницької області. У акті зафіксовано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно проживали у цивільному шлюбі, він активно допомагав ОСОБА_1 після народження дитини, разом вели господарство, виховували дітей, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка.

20 жовтня 2022 року ОСОБА_3 призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу за призовом під час мобілізації.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилась дитина ОСОБА_6 , про що Старокостянтинівським відділом ДРАЦС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) складено відповідний актовий запис № 343 та 24 листопада 2022 року видано свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2 , у якому ОСОБА_3 записаний батьком дитини.

Згідно дослідженого судом повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за № 1 від 03 листопада 2023 року, виданим Старокостянтинівським відділом ДРАЦС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), у розділі «Відомості про батька» вказано ОСОБА_3 , у розділі « Підстава запису відомостей про батька» вказано « Спільна заява батьків про визнання батьківства від 24 листопада 2022 року».

Факт складання ОСОБА_1 цієї заяви підтверджує його волевиявлення щодо визнання батьківства дитини та прибуття з місця служби до місця свого фактичного проживання з метою участі у сімейному житті із ОСОБА_1 та спільною дитиною, що підтверджується також наданими ОСОБА_1 спільними фотографіями.

Згідно досліджених у судовому засіданні письмових пояснень батьків ОСОБА_3 , заінтересованих осіб у даній справі, заяву ОСОБА_1 вони підтримують в повному обсязі та підтверджують, що ОСОБА_1 та їхній син ОСОБА_3 дійсно проживали разом, як подружжя, з січня 2021 року без шлюбу по день визнання його безвісно зниклим.

Згідно довідки Старокостянтинівського відділу ДРАЦС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) «Щодо перевірки наявності документів» від 07 квітня 2023 року за вих. № 31.11-40 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перебували у інших зареєстрованих шлюбах.

Судом встановлено, що протягом проходження військової служби ОСОБА_3 , він та ОСОБА_1 постійно підтримували тісне особисте спілкування та обмінювались фотографіями, що свідчить про наявність між ними стосунків, притаманним подружжю, що підтверджується скріншотами переписки у мобільних додатках.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 здійснювали банківські перекази один одному коштів та посилок за допомогою ТОВ «Нова Пошта», що підтверджується чеками про переказ коштів та поштових відправлень та підтверджує наявність у них спільного господарства та бюджету.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31 грудня 2022 року № 309 «Про визнання безвісно відсутніми військовослужбовців під час участі в воєнних діях», солдата ОСОБА_3 , старшого навідника гранатометного взводу роти вогневої підтримки 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 визнано зниклим безвісти під час проходження військової служби при забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території України, оскільки відсутні відомості про місце його перебування понад 15 днів.

03 січня 2023 року ОСОБА_1 отримано сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_1 за вих. № 6 від 03 січня 2023 року про те, що ОСОБА_3 29 грудня 2022 року зник безвісти поблизу с. Червонопопівка Кремінського району Луганської області внаслідок ворожого танкового обстрілу та стрілкового бою з противником. Зазначений документ адресований ОСОБА_1 як цивільній дружині ОСОБА_3 , а в тексті сповіщення він вказаний як цивільний чоловік ОСОБА_1 , що підтверджує той факт, що ОСОБА_3 визнавав ОСОБА_1 як дружину, у зв`язку із чим і надав своєму командуванню інформацію про неї, як про свою цивільну дружину.

Згідно акту службового розслідування за підписом командира ВЧ НОМЕР_1 на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 24 липня 2023 року № 172 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про призначення службового розслідування» по факту зникнення солдата ОСОБА_3 було проведено службове розслідування, за результатами якого солдата ОСОБА_3 , командира десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти ВЧ НОМЕР_1 наказано вважати таким, що ІНФОРМАЦІЯ_6 під час виконання обов`язків військової служби, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, за обставин, що загрожували смертю, внаслідок дій з боку збройних сил російської федерації в районі ведення бойових дій зник безвісті. Згідно п. 4.1 даного акту в рядку «Близькі родичі та члени сім`ї» вказано: «Дружина - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 ».

ОСОБА_1 повідомила відділ поліції № 1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області про зникнення ОСОБА_3 та отримала довідку про прийняття і реєстрацію заяви 03 січня 2023 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000004 та повідомлення про початок досудового розслідування за ч. 1 ст. 115 КК України.

На час ухвалення судом рішення місцезнаходження ОСОБА_3 невідоме.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конституційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які належним чином оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведення заявницею факту її проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки вони разом проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Доказів, які б спростовували вказані обставини, матеріали справи не містять.

Більш того, до апеляційної скарги Військова частина НОМЕР_1 додала витяг з наказу командира цієї частині від 20 грудня 2023 року №265, яким ОСОБА_1 , як цивільній дружині, було наказано виплатити грошове забезпечення, як сім`ї військовослужбовця безвісно відсутнього.

Встановлення такого факту є необхідним заявнику для ефективного вжиття заходів щодо розшуку безвісно відсутнього військовослужбовця та підтвердження права заявника на соціальний захист, як близького родича та члена сім`ї особи, зниклої безвісті за особливих обставин з урахуванням того, що вона самостійно виховує та утримує спільну малолітню доньку, а тому судове рішення відповідає вимогам частини першої статті 259 ЦПК України.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 19 серпня 2025 року.