МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2025 р. Справа №370/676/25

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., розглянувши у приміщенні суду у с-щі Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справу за позовом

Фастівської окружної прокуратури Київської області в особі її керівника Удовиченка Романа Анатолійовича в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Фастівська окружна прокуратура Київської області в особі її керівника Удовиченка Романа Анатолійовича в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ) про конфіскацію земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що Фастівською окружною прокуратурою при виконанні повноважень визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного перебування у приватній власності громадян російської федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованому 07.11.2017 в реєстрі за № 4-660, набув право власності па земельну ділянку із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» із кадастровим номером :03:005:0023 площею 2,0001 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 07.11.2017.

Наразі земельна ділянка перебуває в оренді ПП «Альтернатива-Новий дім» на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.10.2014 року, укладеного між останнім та ОСОБА_2 .

Додатковою угодою від 03.12.2019, укладеною між ПП «Альтернатива-Новий дім» та ОСОБА_1 до Договору від 01.10.2014 внесено зміни в частині зміни орендаря з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України, у зв`язку з перебуванням у приватній власності ОСОБА_1 зазначеної вище земельної ділянки.

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на момент звернення з цим позовом до суду громадянин російської федерації ОСОБА_1 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення із кадастровим номером :03:005:0023 площею 2,0001 га, розташованої на території Київської області Фастівського (колишнього Макарівського) району на території Томашівської (колишньої Вільнянської) сільської ради, отже вказана земельна ділянка перебуває в його власності більше семи років.

Згідно з даними Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області інформація щодо громадянства ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня, отже він не є громадянином України.

Разом з тим, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованому 07.11.2017 в реєстрі за № 4-660 ОСОБА_1 є громадянином російської федерації.

Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у графі «Власники» земельної ділянки із кадастровим номером :03:005:0023 наявна інформація про наявність у ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання на території України, серія та номер НОМЕР_1 , виданої 15.07.2015, органом 0501 та зазначено про країну громадянства російську федерацію.

Також, відповідно до додаткової угоди до договору оренди спірної земельної ділянки від 01.10.2014 року, укладеної 03.12.2019 між ПП «Альтернатива-Новий дім» та ОСОБА_1 останній є громадянином російської федерації.

За змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, упродовж року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України. У разі якщо, відповідно до закону, власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її упродовж певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним упродовж такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Наведені обставини свідчать, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , набувши в 2017 році земельну ділянку у власність в порядку спадкування, вимоги закону щодо її відчуження упродовж одного року не виконав, що є підставою для припинення права власності на вказану земельну ділянку шляхом конфіскації за рішенням суду.

Тому просив суд: конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) земельну ділянку із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» із кадастровим номером :03:005:0023 площею 2,0001 га, яка розташована за адресою: Київська область, Фастівський (колишній Макарівський) район на території Томашівської (колишньої Вільнянської) сільської ради. Стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури (р/р UА0015641, МФО 820172, Державне казначейство України, м. Київ, ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 18.03.2025 року накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0023, площею 2,0001 га, із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», розташованої на території Київської області, Фастівського (колишнього Макарівського) району на території Томашівської (колишньої Вільнянської) сільської ради, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі відносно вказаної земельної ділянки.

Ухвалою суду від 08.04.2025 року даний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Копія ухвали від 08.04.2025 року відповідачу надсилалися за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 , поштове відправлення № 648 повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою, дата 26.04.2025 року», що з урахуванням п. 99.1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ №270 від 05.03.2009 року, та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи про розгляд справи. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

10.04.2025 року від Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області надійшли додаткові пояснення у справі, в яких також вказано про підтримання позовних вимог, які просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Фастівською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного перебування у приватній власності громадян російської федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

У ході вивчення питання дотримання іноземцями вимог законодавства щодо відчуження упродовж року успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Фастівського району Київської області, встановлено порушення, яке виражається у протиправному володінні та користування громадянином російської федерації землею вказаної категорії.

Встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованому 07.11.2017 в реєстрі за № 4-660, набув право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» із кадастровим номером :03:005:0023 площею 2,0001 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 07.11.2017 (а.с. 12, 13).

Наразі земельна ділянка перебуває в оренді ПП «Альтернатива-Новий дім» на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.10.2014 року, укладеного між останнім та ОСОБА_2 (а.с. 14-17).

Додатковою угодою від 03.12.2019, укладеною між ПП «Альтернатива Новий дім» та ОСОБА_1 до Договору від 01.10.2014 внесено зміни в частині зміни орендаря з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (а.с. 18).

Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України, у зв`язку з перебуванням у приватній власності ОСОБА_1 зазначеної вище земельної ділянки.

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на момент звернення з цим позовом до суду (17.03.2025) громадянин російської федерації ОСОБА_1 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення із кадастровим номером :03:005:0023 площею 2,0001 га, розташованої на території Київської області Фастівського (колишнього Макарівського) району на території Томашівської (колишньої Вільнянської) сільської ради, отже вказана земельна ділянка перебуває в його власності більше семи років.

Згідно з даними Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області інформація щодо громадянства ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня, отже він не є громадянином України (а.с. 20).

Разом з тим, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованому 07.11.2017 в реєстрі за № 4-660 ОСОБА_1 є громадянином російської федерації.

Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у графі «Власники» земельної ділянки із кадастровим номером :03:005:0023 наявна інформація про наявністю у ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання на території України, серія та номер НОМЕР_1 , виданої 15.07.2015, органом 0501 та зазначено про країну громадянства російську федерацію.

Також, відповідно до додаткової угоди до договору оренди спірної земельної ділянки від 01.10.2014 року, укладеної 03.12.2019 між ПП «Альтернатива-Новий дім» та ОСОБА_1 останній є громадянином російської федерації.

За змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, упродовж року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України. У разі якщо, відповідно до закону, власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її упродовж певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним упродовж такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Наведені обставини свідчать, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , набувши в 2017 році земельну ділянку у власність в порядку спадкування, вимоги закону щодо її відчуження упродовж одного року не виконав, що є підставою для припинення права власності на вказану земельну ділянку шляхом конфіскації за рішенням суду.

Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Суб`єктами права приватної власності на землю, згідно із ст. 80 Земельного кодексу України, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства, відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України, можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України, набуття у власність ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Одночасно, за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, упродовж року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку (з 07.11.2017 по цей час), не відчужив її, є підстави для конфіскації у власність держави.

Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства, керуючись ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», окружною прокуратурою Головному управлінню Держгеокадастру у м. Києві та Київській області надіслано лист від 06.06.2024 №57-2936 вих-24 про виявлені порушення із вимогою вжити заходи щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку (а.с. 21-22).

Разом із цим, уповноваженим державою органом заходи щодо конфіскації земельної ділянки в дохід держави не вжито, лише листом від 01.07.2024 №10-10-0.61-6323/2-24 повідомлено окружну прокуратуру про відсутність коштів на сплату судового збору, як причину невжиття заходів, що дає підстави прокурору вживати заходи для представництва інтересів держави в суді (а.с. 23-24).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань 6 геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю), зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та, в даному випадку, з урахуванням вимог ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.

Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози їх порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Частиною 3 статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

У даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що ОСОБА_1 порушив визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення та, як іноземний громадянин, не вжив заходів до відчуження. У зв`язку з цим, на даний час без перешкод використовує спірну земельну ділянку на території України.

Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Так, за п.п. 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно із п. 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів упродовж розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган упродовж розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81 вказаної вище постанови).

У зв`язку із вищезазначеним, в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними.

Зазначене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та узгоджується із правовими позиціями Верховного суду.

Щодо правомірності та пропорційності втручання прокурора у право власності відповідача суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Перший протокол), а саме:

- чи є втручання законним;

- чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес;

- чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

По-перше, звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

По-друге, звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному разі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - законності володіння та використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

По-третє, втручання держави шляхом пред`явлення прокурором цього позову відповідає принципу «пропорційності», який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселицький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006).

Так, суд зауважує, що підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при володінні та використанні іноземним громадянином ОСОБА_1 земельної ділянки, який не відчужив її упродовж року після набуття права власності на об`єкт. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків.

З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку, яку ОСОБА_1 незаконно утримує у приватній власності є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно утримуються у приватній власності та використовуються іноземними громадянами. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України.

Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення.

За приписами частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Фастівською окружною прокуратурою листом від 17.02.2025 № 57-939 вих-25 повідомлено Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про встановлення прокурором підстав для представництва інтересів держави у суді та намір звернутись із позовом до суду (а.с. 55-56).

Вирішуючи заявлений спір, суд керується також наступним.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Київської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору при подачі позову у розмірі 3 028,00 грн. (а.с. 1) та судовий збір сплачений при подачі заяви про забезпечення позову у розмірі 1 514,00 грн. (а.с. 69), що разом становить 4 542,00 грн.

Щодо вжитих судом заходів забезпечення позову за ухвалою суду від 18.03.2025 року, слід вказати наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 268, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги Фастівської окружної прокуратури Київської області в особі її керівника Удовиченка Романа Анатолійовича в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) земельну ділянку із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» із кадастровим номером :03:005:0023 площею 2,0001 га, яка розташована за адресою: Київська область, Фастівський (колишній Макарівський) район на території Томашівської (колишньої Вільнянської) сільської ради.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Київської обласної прокуратури (р/р UА0015641, МФО 820172, Державне казначейство України, м. Київ, ) судовий збір у розмірі 4 542,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 12.08.2025 року.

Реквізити сторін:

Фастівська окружна прокуратура Київської області: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Тимофія Рудяка, 3, .

Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області: 03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, .

ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Л.В. Білоцька