Провадження №2/523/1033/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"21" липня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Сошенко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси з позовними вимогами до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом, звернувся адвокат Кострич Михайло Петрович.

В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої було заведено спадкову справу, та спадкоємицею частини квартири після смерті спадкодавця є позивач у справі. Представник зазначає, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У зв`язку з викладеним представник позивача просить: визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом, право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою суду від 03 грудня 2024 року позовну заяву було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України.

На адресу суду 05 грудня 2024 року (вх. № 40432) надійшла заява за підписом представника позивача про усунення недоліків відповідно до ухвали суду від 03 грудня 2024 року з наданням квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено слухання справи за правилами загального позовного провадження.

Також, ухвалою суду від 09.12.2024 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради належним чином засвідчені копії матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_2 ; приватного нотаріуса ОМНО Токарської Тетяни Валентинівни належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.32).

На виконання ухвали про витребування доказів на адресу суду 13.02.2025 року (вх. 5184) надійшла копія спадкової справи заведеної до майна померлої (а.с.46-65).

Також, 26.03.2025 року (вх.10771) КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради на виконання ухвали надало копію інвентаризаційної справи (а.с.67-72).

Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року підготовче засідання закрито та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті (а.с.79).

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

На адресу суду надійшла заява представника позивача щодо можливості проведення судового засідання у відсутність представника позивача, згідно якої представник зазначив, що позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.85-86).

Представник відповідача Одеської міської ради про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.90), до суду не з`явився про причини не явки суду не повідомив.

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про час та місце слухання справи повідомлялись, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.88-89).

Таким чином судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача звернувся із заявою про слухання справи за його відсутності, відповідачі повідомлені, про причини не явки суд не повідомили.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Ухвалою суду від 21 липня 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, яким врегульовано спірні правовідносини, дійшов висновків, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання права власності, представник позивача зазначив, що після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді однієї другої частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана частка квартири є предметом заповіту від 30.05.2023 р., згідно якого ОСОБА_4 заповідає її позивачу. Квартира належала померлій на підставі свідоцтва про право власності р.12- НОМЕР_1 від 17.02.2009 р. виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент міського господарства Одеської міської ради.

Інша одна друга частка квартири на праві власності належить ОСОБА_2 . Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину зокрема з підстав відсутності у позивача оригіналів документів, що підтверджують право власності на квартиру.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1538 (а.с.10).

Встановлено, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким на випадок смерті зробила наступне розпорядження: частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В., зареєстровано в реєстрі під № 646 (а.с.12).

Судом досліджується копія спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , згідно якої встановлено, що із заявою при прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 яка зазначила, що приймає майно за заповітом.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до постанови від 26.11.2024 № 181/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, встановлено, що заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 з підстав того, що Державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 відсутня (а.с.46-65).

Так, відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 14.03.2025 р. встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних частках. Свідоцтво про право власності на житло видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу ОМР.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що право власності на вищевказану квартиру зареєстровано 27.05.2009 року, реєстраційний номер: 27392222, по за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (а.с.67-72).

Отже, судом встановлено, що приватним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва щодо нерухомого майна з підстав відсутності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підтверджень щодо реєстрації права власності на квартиру.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

За приписами статті 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За нормами визначеними ч.ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до ч.1ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем за заповітом, який зареєстровано у реєстрі за № 646.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Матеріалами справи встановлено, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у Державному реєстрі речових прав не нерухоме мано та відсутності у позивача оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини.

Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним». Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вказані роз`яснення мають на увазі, що спадкоємець повинен звернутися до суду у порядку позовного провадження з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, з огляду на зазначене, позивачем доведено суду про не можливість в інший ніж судовий спосіб оформити право власності на спадкове майно, тому, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частину квартири після смерті ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст.15, 16, 328, 1220, 1261, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 15-16, 76-82, 200, 206, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 354 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) право власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.07.2025р.

Суддя: