КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 359/13635/24

03 липня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чирки С.С., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 ою було укладено договір споживчого кредиту № 456220 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», за умовами якого позичальник ОСОБА_1 а отримала кредит у розмірі 12 000,00 гривень, строком на 365 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредитний договір був укладений в електронній форміза допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Кредитний договір підписаний відповідачкоюелектронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Позивач зазначав, що відповідно доумов кредитного договорувідповідачка зобов`язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачказобов`язання за вказаним договором не виконала.

01 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 01022024-1 відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Селфі Кредит», включно і до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 456220 від 20.10.2022 року.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 а взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого утворилась заборгованість, позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь загальну суму заборгованості за кредитним договором №456220 від 20 жовтня 2022 року у розмірі 107040,00 грн, з яких: 12000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 95 040,00 грн - заборгованість за відсотками за період з 20 жовтня 2022 року по 15 жовтня 2023 року, а також судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» , місцезнаходження: 79029, Львівська область м. Львів вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, 3-й поверх, заборгованість за кредитним договором в розмірі 107 040,00 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредит-Капітал».

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 не була повідомлена судом першої інстанції про судове засідання, копій матеріалів справи не отримувала, із змістом позовної заяви не була ознайомлена, а відтак не могла подати відзив на позовну заяву.

Судом першої інстанції не враховано, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі, і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто, факт надання коштів у кредит.

Сторона відповідача вважає, що належним доказом щодо заборгованості за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншим і доказами.Однак, позивачем на підтвердження перерахування відповідачу коштів за кредитним договором не надано належних доказів -розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку. А наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором складений самим кредитором і не містять жодного підтвердження реальності господарської операції, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачки.

Позивачем також не надано суду і електронних листів, що могли б підтвердити існування заборгованості у розмірі, що заявлений позивачем до стягнення у даній справі.

Отже, на думку сторони відповідача, позивач ТОВ «Кредит-капітал» у встановленому законом порядку не довів факту перерахування кредитних коштів за договором, а тому підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні.

Також сторона відповідача звертає увагу суду на те, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, тоді як частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Крім того, сума заборгованості за користування кредитними коштами нарахована поза межами строку користування кредитом, а тому є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти, відповідно до статті 1048 ЦК України,сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом».

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» Сироватка Соломія Василівна просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Сторона позивача просить продовжити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що зі змістом апеляційної скарги сторона позивача ознайомилась 02 липня 2025 року.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання представника позивача ТОВ«Кредит-Капітал»Сироваткіної Соломії Василівни та продовжити процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу представником позивача ТОВ«Кредит-Капітал»Сироватка Соломією Василівною.

Відзив обґрунтований тим, що аргументи, наведені в апеляційній скарзі стороною відповідача є такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором № 456220 від 20.10.2022 року.

Зазначає, що ОСОБА_1 , підписавши договір про споживчий кредит, погодилася з його умовами, немає підстав вважати, що умови такого договору про порядок застосування процентних ставок, визначення строку кредитування не були відомі відповідачці. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось кредитором на підставі частини 1 статті 1048 ЦК України та у порядку, визначеному умовами договору. Наведений розрахунок заборгованості за процентами відповідає погодженим між сторонами умовам договору, наявні у справі матеріали не містять доказів, які б спростовували такий розрахунок.

Відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання ні перед первісним кредитором - ТОВ «Селфі Кредит», ні перед новим кредитором - ТОВ «Кредит-Капітал».

Враховуючи вимоги п.1.4. кредитного договору № 456220 від 20.10.2022 року, строк кредиту становить 365 днів. Жодних нарахувань процентів поза строком кредитного договору здійснено не було, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості, перший день нарахування процентів 20.10.2022 року (дата укладення кредитного договору), а останній - 15.10.2023 року, відтак, нарахування процентів за користування коштами здійснювалось протягом 360 днів, тобто, в межах строку кредитного договору № 456220.

В судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції, учасники справи не з`явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача просила розгляд справи здійснювати за відсутності ТОВ «Кредит-Капітал».

25 червня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв?язку із неявкою цієї особи до суду.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 211 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.10.2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 ою за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, укладено договір № 456220 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Пунктом 2.1. договору про надання споживчого кредиту № 456220 від 20.10.2022 року визначено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_3 .

У договорі про надання споживчого кредиту № 456220 від 20.10.2022 року також визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, що також відображені у паспорті споживчого кредиту, а саме: тип кредиту - кредит; сума 12 000 грн (п.1.3); строк кредитування365 дні, періодичність сплати процентів - кожні 20 днів (п.1.4); мета отримання кредиту споживчі (особисті потреби); спосіб та строк надання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем, не пізніше двох календарних днів від дати підписання договору; стандартна процентна ставка, відсотків в день 2,2%; знижена процентна ставка, відсотків в день 0,55% (п. 1.5) (а.с.33-53).

Акцептуючи пропозицію ТОВ «Селфі Кредит», відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором T411 у договорі визнав та погодився на запропоновані товариством умови користування та порядок надання товариством грошових коштів (кредиту) (а.с. 76).

Підписання відповідачкою договору про надання споживчого кредиту № 456220 від 20.10.2022 року, свідчить про те, що відповідачка всі умови цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Судом встановлено, що на виконання умов договору про надання споживчого кредиту № 456220 від 20.10.2022 року позивачем було здійснено переказ грошових коштів ОСОБА_1 в сумі 12000 грн на платіжну картку № НОМЕР_3 через ТОВ «Пейтек» на підставі укладеного між товариствами договору про організацію переказу грошових коштів № 8 від 30.10.2024 року (а.с.75).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 456220 від 20.10.2022 року станом на 01.02.2024рокусума загальної заборгованості відповідача за договором становить 107 040 грн, з яких: 12000 грн тіло кредиту, 95040 грн відсотки за користуваннякредитом. (а.с. 61-74).

Судом також встановлено, що 01.02.2024року між ТОВ «Селфі Кредит» (клієнт) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 01022024-1, за умовами якого фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором, а клієнт відступає (передає) факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників та виконання фактором вимог пункту 7.2 договору, а саме: сплати клієнту фінансування, шляхом перерахування клієнту грошових коштів у сумі, що зазначена в пункті 7.1 цього договору і складає 2 528 538,65 грн, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, протягом двох робочих днів з дати підписання сторонами цього договору (а.с. 76-87).

01 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» складено акт приймання-передачі реєстру боржників від 01.02.2024 року до договору факторингу від 01.02.2024 року № 01022024-1 (а.с. 89).

Із платіжної інструкції №74877 від 01.02.2024 року вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснило оплату на користь ТОВ «Селфі Кредит» за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024 року (а.с. 90).

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024 року до ТОВ «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 456220 від 20.10.2022 року у розмірі 107 040 грн, з яких: 12000,00 грн залишок по тілу кредиту; 95 040,00 грн залишок по відсотках (а.с. 88).

06 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направляло відповідачці ОСОБА_1 на адресу їїреєстрації досудову вимогу про виконання зобов`язання за договором № 456220 від 20.10.2022 року (а.с. 91).

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції вказав на те, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання згідно з умовами договору про надання споживчого кредиту № 456220 від 20.10.2022 року, що призвело до виникнення кредитної заборгованості. Право вимоги до ОСОБА_1 у позивача ТОВ «Кредит-Капітал» за договором про надання споживчого кредиту № 456220 від 20.10.2022 року виникло на підставі договору факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024 року. Розрахунок заборгованості відповідає умовам укладеного договору. Відповідач своїх заперечень щодо позовних вимог, а також належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, не надав. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року в частині стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн сторонами не оскаржується, а тому, керуючись ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових пілстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту та процентів за користування кредитними коштами, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року відповідає.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Крім того, згідно з ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.

Таким чином, підписавши 20.10.2022 року о 12:20:28 договір № 456220 про надання коштів на умовах споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т411 ОСОБА_1 а добровільно погодилася у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, що розміру кредиту, порядку його надання та відсотків за користування кредитом.

Аналогічний висновок викладено й у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі № 284/157/20-ц та від 12 січня 2021 року по справі №524/5556/19.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (Т411).

Відповідачка була повністю ознайомлена з умовами кредитного договору до його підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.

З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачкою, кредитний договір не міг бути укладений сторонами, колегія суддів приходить до висновку, що договір від 20.10.2022 року № 456220 укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором від 20.10.2022 року № 456220 ТОВ «Селфі Кредит»виконало своєчасно і належним чином, надававши кредиті кошти в повному обсязі.

20.10.2024 року, о 12-22 год, на ім`я ОСОБА_1 на карту № НОМЕР_3 здійснено переказ коштів на суму 12 000 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» від 30.10.2024 року № 8.

У свою чергу, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконувала, обов`язкові щомісячні платежі в рахунок погашення нарахованих процентів своєчасно та у погодженому розмірі не вносила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

ТОВ «Кредит-Капітал»на підставі договору факторингу від 01.02.2024 року № 01022024-1набуло право вимоги за кредитним договором від 20.10.2022 року № 456220, укладеним між первісним кредитодавцем ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1, тому у нього, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024 року до ТОВ «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 456220 від 20.10.2022 року у розмірі 107 040 грн, з яких: 12000 грн залишок по тілу кредиту; 95 040 грн залишок по відсотках (а.с. 88).

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 а не надала ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування наявності у неї заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 000 грн та належного виконання зобов`язання по сплаті вказаної заборгованості за кредитом та щомісячної сплати відсотків за кредитом.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, провадження № 61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, провадження № 61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, провадження № 61-2904св21.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгунтовано стягнув з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № №456220 від 20 жовтня 2022 року у розмірі 107040,00 грн, з яких: 12000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 95 040,00 грн - заборгованість за відсотками за період з 20 жовтня 2022 року по 15 жовтня 2023 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем на підтвердження перерахування відповідачці коштів за кредитними договорами не надано належних доказів - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором складений самим кредитором і не містять жодного підтвердження реальності господарської операції, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок, є належним доказом наявної заборгованості відповідачки за простроченим тілом кредиту, підтверджує несвоєчасне погашення кредиту і повністю спростовує доводи відповідачки про відсутність заборгованості за кредитом, а тому висновок суду першої інстанції про доведеність заборгованості по кредиту позичальника перед банком, є правильним.

Заперечуючи проти стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, відповідачка не погоджується з наданим банком розрахунком заборгованості. Разом з тим, вона не надала свуду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження відсутності заборгованості за кредитом або свого розрахунку заборгованості. Отже, вказані твердження відповідачки є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума заборгованості за процентами користування кредитними коштами нарахована поза межами строку користування кредитом, а тому є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, не грунтуються нв дійсних обставинах справи та досліджених судом доказах, з огляду на наступне.

За приписами ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

При укладенні 20.10.2022 року кредитного договору № 456220 сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Так, підписавши договір, відповідачка засвідчила, що вона погодилася з його умовами.

Пунктами 1.4, 1.5, 1.7, 1.8 цього договору визначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає: 12 000 грн. Тип кредиту кредит. Строк кредиту- 345 днів (день). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Детальні терміни(дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору.

Знижена процентна ставка 0,55% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 09.11.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 77545,36% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 24950,36% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 107 040 грн за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 103 080 грн.

Отже, сторонами погоджена стандартна процентна ставка та знижена процентна ставка, які при розрахунку заборгованості по відсоткам не змінювалися.

В свою чергу п. 6 та п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності (сплати штрафу, пені) за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань в період дії воєнного стану.

Близький за змістом правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 13.09.2023 року у справі № 910/8741/22 та від 12.04.2017 року у справі №913/869/14.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до обгрунтованих висновків, що вимога позивача погасити проценти та тіло кредиту за період кредитування з 20.10.2022 року по 15.10.2023 року є обгрунтованою та такою, що підлягає до стягнення оскільки нараховані в межа строку дії договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір нарахованих відсотків за користуванння кредитом значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, тоді як частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, не грунтуються на вимогах закону, оскільки не підлягає ототожненню поняття відповідальності у вигляді пені та відсотків за користування кредитом. Адже, згідно ст. 536 ЦК України, на яку є посилання у ч. 5 ст. 694 ЦК України, проценти сплачуються за користування чужими грошовими коштами, і проценти не є відповідальністю. Так, пеню необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, що є платою саме за користування ними, а не санкцією за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання. Передбачені договором проценти не є неустойкою (штрафом, пенею) та не є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а є саме процентами за користування кредитом та стягуються незалежно від наявності вини боржника. Зазначені проценти за своєю правовою природою є боргом, а тому зменшення їх розміру на підставі частини третьої статті 551 ЦК України неможливе.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не була повідомлена судом першої інстанції про судове засідання, копій матеріалів справи не отримувала, із змістом позовної заяви не була ознайомлена, а відтак,не могла подати відзив на позовну заяву, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї справи.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2024 року на адресу відповідачки було надіслано копію позовної заяви з додатками, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та списком згрупованих поштових відправлень, які містять підпис праціника Укрпошти та відтиск поштового штемпеля.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2024 рокубуло відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідачка була обізнана про надходження позовної заяви до суду, а тому мала проявити розумну обачність та цікавитися розглядом своєї справи.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (див. постанову Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 520/5386/15-ц).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення в частині стягнення з відповідачів на користь ТОВ «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 107 040,00 грн, не відкладаючи розгляду справи.

Колегія суддів наголошує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Приписи частини третьої статті 13 ЦК України мають на меті стимулювати учасників цивільних правовідносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав у всіх їх проявах, є заходом, спрямованим на зміцнення засад цивільно-правового регулювання, оскільки кожен зобов`язаний вчиняти дії без посягання на права і свободи інших людей.

Зважаючи на наведене, аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції права відповідачки на справедливий судовий розгляд не знайшли свого підтвердження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Зачепіло Зоряною Ярославівною в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в даній частині, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни.

Оскільки апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни залишено без задоволення, а судове рішення без змін, то розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: