Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/6679/25
Провадження №2-о/552/236/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2025 Київський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

секретар судового засідання - Хрипунова Т.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у м.Полтаві в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

У своїй заяві зазначила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Також зазначила, що вона страждає від психологічного та фізичного насильства з боку чоловіка ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 постійно вчиняє сварки, зловживає алкогольними напоями, вчиняє психологічне та фізичне насильство. Конфлікти, які виникають, супроводжуються словесними образами та вживанням ненормативної лексики з боку кривдника, побоями, штовханням, нанесенням тілесних ушкоджень.

Вона зазнає постійного психологічного тиску та насильства з боку ОСОБА_2 , що полягає у погрозах їй, побитті. Нецензурному висловлюванні на її адресу, що принижує її честь та гідність.

Доведена до відчаю постійними образами, вона неодноразово зверталась до Полтавського відділу поліції, працівниками якого видані термінові заборонні приписи.

Також ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.

Тому заявник просила суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк шість місяців із заборонами щодо:

перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою проживання: АДРЕСА_1 ;

наближення ближче ніж на 100 м. до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою проживання: АДРЕСА_1 ;

наближення ближче ніж на 100 м. до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та переслідування її;

особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

обмеження спілкування з постраждалою ОСОБА_1 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 свою заяву підтримала та просила задовольнити. При цьому посилалась на обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису. При цьому уточнила, що кривдник не вчиняв щодо неї побиття та не завдавав тілесних ушкоджень. Але він штовхав її, тягав за волосся, вирвав у неї жмут волосся.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні факти вчинення психічного та фізичного насильства по відношенню до ОСОБА_1 визнав. Повідомив, що міг штовхнути її, ображав, але не бив. Проти задоволення заяви не заперечував, але повідомив, що бажає мати зустрічі з дітьми.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази у справі, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 неодноразово вчиняв психологічне та фізичне насильство відносно ОСОБА_1 , яке полягало у висловленні образ, вживанні ненормативної лексики на її адресу, штовханні, тяганні за волосся.

Такі дії спричинили заявнику моральні та фізичні страждання.

Той факт, що ОСОБА_2 ображає заявника, застосовує до неї фізичне насильство, є проявом домашнього насильства, оскільки такі дії завдають заявнику шкоди.

Факт вчинення ОСОБА_2 дій, які є домашнім насильством, ОСОБА_2 визнав.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Тому є встановленим та не підлягає доказуванню той факт, що ОСОБА_2 вчиняв щодо ОСОБА_1 дії, які є фізичним та психологічним насильством.

Згідно термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №586980 від 27.07.2025 ОСОБА_2 у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства відносно ОСОБА_1 заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис видано на 7 діб з 10 год. 30 хв. 27 липня 2025 року по 10 год. 30 хв. 03 серпня 2025 року.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для видачі щодо ОСОБА_2 обмежувального припису, суд виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 3, 5-8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (надалі в тексті рішення - Закон №2229) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до частини другої та третьої статті 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:

1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 як чоловік заявниці входить до переліку осіб, передбаченого статтею 3 Закону № 2229-VIII.

В судовому засіданні судом досліджено докази, якими підтверджується факт вчинення ОСОБА_2 психологічного та фізичного домашнього насильства стосовно ОСОБА_1 у формі образ нецензурною лайкою, штовхання, тягання за волосся.

Тому суд прийшов до висновку, про наявність підстав для вставлення обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання щодо заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, суд бере до уваги, що ОСОБА_2 за адресою проживання ОСОБА_1 не зареєстрований. Має інше житло за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є його матір, ОСОБА_3 .

Зважаючи на відносини, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою попередження подальшого застосування до постраждалої особи психологічного та фізичного насильства необхідно уникати випадків її спілкування з кривдником, тому суд вважає обґрунтованими вимоги про встановлення заборони кривднику перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , наближення ближче ніж на 100 м. до місця її проживання або перебування, заборони телефонувати, зв`язуватися з нею іншим чином та переслідувати.

Вимога щодо обмеження спілкування з ОСОБА_1 є неконкретною, не містить конкретизації які саме обмеження просить встановити заявник. Крім того, зважаючи на заборону в будь-який спосіб спілкуватися з заявником та наближатися до неї ближче, ніж на 100 метрів, встановлення інших обмежень спілкування не є доцільним та необхідним для досягнення мети застосування обмежувального припису.

Тому в цій частині вимога про встановлення обмежень кривднику задоволенню не підлягає.

Зважаючи на форми прояву домашнього насильства, застосування якого встановлено судом, підстави для задоволення вимог щодо заборони кривднику особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику судом не встановлені.

Також зважаючи на тривалість застосування психологічного насильства кривдником до постраждалої особи, враховуючи психологічний стан заявника ОСОБА_1 вказані вище обмеження суд вважає за необхідне застосувати терміном на шість місяців.

Таким чином заява підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Згідно ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись, ст.ст. 259, 263-265, 350-6 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном на шість місяців перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 та наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місця її проживання.

Заборонити ОСОБА_2 терміном на шість місяців наближатися ближче, ніж на 100 метрів до ОСОБА_1 та переслідувати її.

Заборонити ОСОБА_2 терміном на шість місяців ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , проживаюча: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 , проживаючий: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення виготовлено 11.08.2025 року.

Головуючий О.А.Самсонова