справа № 631/1217/21
провадження № 2/631/67/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Пархоменко І. О.,

при секретарі судового засідання - Ляшенко І. М.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мякоти Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АБРИС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АБРИС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. На обґрунтування вимог зазначив наступне.

19 червня 2018 року він звернувся до ПП «АБРИС», з заявою про розробку графічних матеріалів, щодо встановлення меж в натурі і надав відповідні документи: копія паспорту, копія ідентифікаційного коду та рішення сесії про надання дозволу виготовити технічну документацію на земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 , 259, 255.

Після цього, керівником ПП «Абрис» було повідомлено, що за розробку графічних матеріалів треба сплатити грошову суму у розмірі 2000,00 гривень. Він сплатив цю суму і йому видали квитанцію.

20 червня 2018 року спеціалістами ПП «Абрис» та представниками Охоченської сільської ради були зроблені заміри та встановили межі.

09 жовтня 2018 року в.о. директора Воронін I. О. запропонував оформити земельну ділянку поблизу з його земельними ділянками, АДРЕСА_2 , на що він погодився.

На початку 2019 року, він звертався до ПП «АБРИС», щодо видачі графічних матеріалів, але так і не отримав їх. В травні 2019 року йому видали матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, але самих графічних матеріалів, завірених належним чином відповідно до закону, не було надано.

В травні 2019 році він звернувся до Охоченської сільської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. 12 червня 2019 року рішенням сесії йому відмовили у зв?язку з тим, що частина земельної ділянки, яку він бажав приватизувати, належить на праві приватної власності іншій особі.

ПП «АБРИС» не виконав свої зобов?язання, щодо укладання договору, після сплати грошової суми у розмірі 2000,00 гривень. Із-за цих негативних дій він втратив право на приватизацію земельних ділянок і переніс сильне душевне хвилювання, яке потягло за собою погіршення його здоров?я, а саме з?явились сильні головні болі, підвищився тиск, душевні страждання, які не покидають його і досі.

Після декількох звернень до ПП «Абрис», 09 грудня 2019 року йому надали відповідь, що договір з ПП «Абрис» не укладався. Тому грошову суму, яку він заплатив за графічні матеріали не повернуть.

25 грудня 2019 року він написав заяву до Нововодолазького ВП Первомайского ГУНП в Харківській області щодо захисту своїх прав, але так і не отримав позитивної відповіді.

29 квітня 2021 року він звернувся до Красноградського РВП ГУПП в Харківській області, де йому порадили звернутися до суду в приватному порядку.

По цей час ПП «Абрис» не тільки не повернув грошову суму, яку він сплатив за виготовлення графічних матеріалів, але і не приніс йому вибачень. Тому, вважає, що ПП «АБРИС» повинен йому виплатити компенсацію за вчинену матеріальну шкоду у розмірі 2000,00 гривень та за вчинену моральну шкоду у розмірі 200000,00 гривень.

Просив стягнути з ПП «АБРИС» компенсацію за матеріальну шкоду в розмірі 2000,00 гривень, компенсацію за моральну шкоду в розмірі 200000,00 гривень та витрати понесені зі сплатою судового збору в розмірі 2908,00 гривень.

Через канцелярію суду за вхідним № 7165/21-вх надійшов відзив ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АБРИС», відповідно до якого позивачем по справі до позовної заяви не долучені належні та допустимі докази, в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України, які б обгрунтовували законність позовних вимог та підтверджували, що діями ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АБРИС» порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 та спричинена йому матеріальна та моральна шкода. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві, просив стягнути з ПП «АБРИС» компенсацію за матеріальну шкоду в розмірі 2000,00 гривень, компенсацію за моральну шкоду в розмірі 200000,00 гривень та витрати понесені зі сплатою судового збору.

Представник відповідача Мякота Т. М. у судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що ОСОБА_1 не надані належні та допустимі докази на обґрунтування позовних вимог. Доказів підтвердження, що діями ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АБРИС» порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 та йому спричинена матеріальна та моральна шкода позивачем не надані. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі за не доведеністю.

Вислухавши позивача та представника відповідача, вивчивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Рішенням Охоченської сільської ради ІІІ сесії УІ скликання від 17 березня 2011 року дозволено ОСОБА_1 виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та виділення її в натурі з визначенням меж для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га по АДРЕСА_3 , та ведення особистого селянського господарства 0,90 га, з земель комунальної власності, розташовану в АДРЕСА_1 , 259,255 (від груши) та сіножаті 0,30 га по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 .

Рішенням Охоченської сільської ради ХХХV сесії VII скликання № 632 від 12 червня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,6000 га по АДРЕСА_6 в зв?язку з тим, що частина земельної ділянки, яку він бажає приватизувати належить на праві приватної власності іншій особі.

Також, на підтвердження позовних вимог позивачем надано копії матеріалів «на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, яка розташована у АДРЕСА_6 ».

З листа Нововодолазького ВП Первомайского ГУНП в Харківській області № 5978 від 28 грудня 2019 року на ім`я позивача вбачається, що його заява про вжиття заходів та притягнення до кримінальної відповідальності в.о. директора ПІ «АБРІС» ОСОБА_2 за невиконання посадовою особою, своїх службових обов?язків, та не оформлення останнім документів на земельну ділянку, була зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Нововодолазького відділення поліції № 4965 від 25 грудня 2019 року. За заявою проведена перевірка та встановлено наступне.

08 січня 2004 році на ХІ сесії Охоченської сільської ради було прийнято рішення на надання заявнику земельної ділянки площею до 0.40 га для ведення особистого селянського господарства. 11 листопада 2011 року за протестом прокурора зазначене рішення було анульовано рішенням сесії Охочанської сільської ради від 17 березня 2011 року.

На VII сесії Охоченської сільської ради № 593 від 20 березня 2019 року було прийняте рішення, щодо затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 та передано у власність земельну ділянку площею 0.2000 га кадастровий номер :00:002:0350, надано дозвіл на проведення державної реєстрації права власності на вищезазначену ділянку та оформлення його відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

В.о. директора ПП «АБРІС» Воронін I. O. при опитуванні пояснив, що в червні 2018 року ОСОБА_1 звертався за консультацією до ПП`АБРІС» з приводу оформлення земельної ділянки в с. Охоче. Договір на виконання будь-яких робіт не укладався. Співробітники ПП «АБРІС» на обмір земельних ділянок заявника не виїжджали.

Згідно з листом Красноградського РВП ГУНП в Харківській області № 13/5338 від 28 травня 2021 року працівниками відділу поліції розглянуто повідомлення стосовно дій директора ПП «Абрис», яке у встановленому порядку реєстровано у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень від № 2309 від 29 квітня 2021 року. У ході проведених першочергових перевірочних заходів, вивчення фактів відображених у матеріалі, подальша перевірка була припинена у зв`язку з відсутністю обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13 грудня 2021 року керівником ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АБРИС» зазначений ОСОБА_4 , представниками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі змістом ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди визначені ст. 22 ЦК України, а саме, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Тобто збитками є фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені особою, або які мають бути нею зроблені, та упущену вигоду. При цьому, вказані витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права особи, а саме, без здійснення таких витрат є неможливим відновлення порушеного права особою.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Для цивільно-правової відповідальності у правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи.

Отже, цивільно-правова відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Отже, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Загальні положення відшкодування шкоди унормовано главою 82 ЦК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Цивільно-правова відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, треба мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Приписами ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 ст. 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Судом встановлено, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог. Жодних підтверджень того, що ОСОБА_1 зазнав матеріальної та моральної шкоди від дій відповідача матеріали справи не містять. Будь-яких договорів або інших документів щодо укладення договору на розробку графічних матеріалів, укладених між позивачем та ПП «АБРИС», сторонами надано не було.

Тобто ОСОБА_1 не зазначив факти (обставини), за яких можна було б стверджувати, що він зазнав фінансових збитків (матеріальна шкода) та відчув психологічні страждання, душевний дискомфорт (моральна шкода) внаслідок дій ПП «АБРИС».

За висновками, викладеними у постановах Верховного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21), для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23).

Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд бере до уваги що позивач не надав доказів, які б беззаперечно свідчили про завдання йому майнової та моральної шкоди від дій ПП «АБРИС», тому суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову за не доведеністю.

Навпаки, відповідачем підтверджено відсутність наявності матеріальної та моральної шкоди від його дій у позивача, оскільки відповідно до листа в. о. директора ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АБРИС» ОСОБА_4 б/н від 09 грудня 2019 року договір з ПП «АБРИС» не укладався. Графічний матеріал на сіножаття ОСОБА_6 не замовляв, а з дублікату квитанції № 0.0.1 від 19 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 перерахував «ГЕРГЕЛЬ Г.В. ФОП» грошові кошти у розмірі 2000,00 грн, тоді як позов пред`явлено до ПП «АБРИС».

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст. 3, 15, 16, 23, 82, 1166, 1167, ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76, 81, 133, 258, 259, 263 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АБРИС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АБРИС», місцезнаходження: 63202, Харківська область, Харківський район, селище Нова Водолага, вул. Горького, 1, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32611187.

Суддя І. О. Пархоменко