Справа № 544/1484/25
пров. № 2/544/584/2025
Номер рядка звіту 52
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді Малицької О.Л.,

секретаря судових засідань Ралець О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пирятин цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача Ковтуна М.В.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Пирятинського районного суду Польавської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Свій позов мотивує тим, що 04 грудня 2020 року ОСОБА_2 в м. Пирятині по вул. Героїв Майдану, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 допустив зіткнення з транспортним засобом Ford Focus д.н.з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , чим порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України. Вказані транспортні засобі отримали механічні пошкодження. Вказані обставини підтверджуються постановою Пирятинського районного суду від 01.08.2022 року. Відповідно до висновку експерта від 15 грудня 2020 року за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля Ford Focus Д.Н.З НОМЕР_3 розмір матеріального збитку завданого позивачу, станом на 04 грудня 2020 року, становить 80727,14 гривень. Вказані обставини підтверджуються Висновком експерта від 15.12.2020 року. Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року постанова Пирятинського районного суду від 01 серпня 2022 року залишена без змін. Вказані обставини підтверджуються постановою Пирятинського районного суду від 01.08.2022 року та постановою Полтавського апеляційного суду від 22.12.2022 року. Згідно рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2024 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, а суд також з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 80727,14 гривень майнової шкоди. Проте, постановою Полтавського апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2025 року рішення Пирятинського районного суду Полтавської області в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 80727,14 гривень з Моторного (транспортного) страхового бюро України скасовано. В своїй постанові Полтавський апеляційний суд зазначив, що у звязку із пропуском потерпілого річного строку для звернення до страховика з вимогою про стягнення страхового відшкодування майнового характеру його право на отримання страхового відшкодування шкоди не підлягає захисту. Крім цього зазначив, що відповідно до у постанови Великої Палати Верховного суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17 зазначено, що право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Вказані обставини підтверджуються Постановою Полтавського апеляційного суду Полтавської області від 21.05.2025 року. Просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 80727,14 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень.

Ухвалою судді від 02.07.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представником відповідача адвокатом Ковтуном М.В. було подано відзив на позовну заяву,та просить врахувати обставини, викладені у відзиві, в якому зазначено, що даний позов не підлягає задоволенню, оскільки доводи позовних вимог є безпідставними. Спірні правовідносини були предметом розгляду у №544/2873/23. цивільній справі Відповідно до п.п. «г`п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно пункту 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій..., які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Відповідач ОСОБА_2 (винуватець ДТП) звільнений від обов`язку страхування цивільно-правової відповідальності у силу дії пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки має статус учасника бойових дій, на момент ДТП особисто керував належним йому транспортним засобом. Будь-яких дій чи бездіяльності, які б призвели до відмови МТСБУ у виплаті майнової шкоди ОСОБА_1 за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, ОСОБА_2 не вчиняв. За таких обставин саме Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) мало б відшкодувати ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану у результаті ДТП. Проте відповідно до пунктів 37.1.1., 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У справі № 544/1484/25 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що «як вбачається з матеріалів справи, ДТП сталося 04.12.2020 (а.с. 59-60), до суду позивач звернувся 01.12.2023, у річний строк з моменту скоєння ДТП до МТСБУ ОСОБА_1 не звертався, із заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ звернувся лише 30.03.2023 (а.с. 59 зворот). Підстав, які б унеможливлювали його звернення своєчасно до страхової компанії, позивачем не було наведено. Доказів здійснення ОСОБА_1 розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, матеріали справи не містять і на такі обставини ані позивач, ані його представник не посилалися ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій..... По справі вбачається, що річний строк для звернення до страховика з вимогою про стягнення страхового відшкодування майнового характеру, сплив, тому право позивача на отримання страхового відшкодування шкоди не підлягає захисту.». Відповідно до ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин відповідальність ОСОБА_2 за заподіяну ОСОБА_1 внаслідок ДТП виключена. Крім цього на розгляді Пиртянського районного суду та перегляді у Полтавському апеляційному суді перебував позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди (справа №544/2873/23). Враховуючи, що у межах вказаного провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди не були залишені позивачем без розгляду, то даний спір було розглянуто по суті з ухваленням рішення, що набрало законної сили після апеляційного перегляду. Чинне процесуальне законодавство України не дозволяє подання позивачем нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких вже є постановлене судове рішення, адже це фактично призведе до переоцінки обставин, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили. Повторне звернення з тими самим вимогами з тих самих підстав свідчитиме про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року Відповідно до пунктів 33, 34 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України", заява № 24465/04, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обгрунтовано звернення до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов, просив його задовольнити з підстав зазначених у ньому.

В судовому представник позивача адвокат Орел В.І., підтримав позов та додав, що Внаслідок ДТП позивачу було завдано матеріальну та моральну шкоду у зв`язку з чим він звертався до суду. Однак рішенням суду було задоволено лише моральну шкоду, а щодо стягнення матеріальних збитків з МБТСУ було відмовлено через пропуск річного строку звернення. Крім цього не було дотримані відповідачем всі умови щодо повідомлення про страховий випадок. Тому позивач має право звернутись на загальних підставах паро відшкодування завданої шкоди до відповідача, як винуватця ДТП.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав

В судовому засідання представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав, вважає безпідставним. Додав, що відповідач ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні ДТП, однак він має пільги, так як являється учасником АТО, особисто керував автомобілем, який йому належить, тому він звільнений від обов`язкового страхування. Завдані ним збитки повинно бити відшкодовано позивачу МБТСУ в порядку передбаченому законом. Питання відшкодування збитків вже були предметом розгляду в суді першої інстанції та апеляційної. Постановою апеляційного суду позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з страхової компанії матеріальних збитків, оскільки позивачем було пропущено річний термін звернення і він звернувся щодо страхових виплат в межах загального строку. Страхове відшкодування не було проведене, однак не через якісь неправомірні дії відповідача, а по причині пропуску позивачем строку звернення до страхової.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного:

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 04 грудня 2020 року ОСОБА_2 в м.Пирятині по вул. Героїв Майдану, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 допустив зіткнення з транспортним засобом Ford Focus д.н.з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , чим порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України. Вказані транспортні засобі отримали механічні пошкодження.

Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 01.08.2022, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 22.12.2022, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано водія ОСОБА_2 , який є власником джерела підвищеної небезпеки автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_4 , яким він керував. Внаслідок вказаного зіткнення автомобілю Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_1 , були спричинені технічні пошкодження.

Саме з дня ухвалення постанови Полтавського апеляційного суду від 22.12.2022, позивач набув право для пред`явлення вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП, так як відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та судом було встановлено факт його винуватості в ДТП.

Відповідно до висновку експерта №076/20 від 15.12.2020 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , розмір (вартість) матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_5 , станом на день ДТП - 04.12.2020 становить - 80 727,14 грн.

Як вбачається з рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25.11.2024 року в цивільній справі № 544/2873/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, то позивач ОСОБА_1 первинно звернувся з позовом до ОСОБА_2 , однак за клопотанням позивача співвідповідачем було залучено МТСБУ.

В постанові Полтавського апеляційного суду від 25.05.2025, судом констатовано той факт, що 06.11.2024 до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Орла В.І., в якому просив суд: - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн моральної шкоди; стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 80 727,14 грн майнової шкоди; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Отже, предметом розгляду цивільної справи № 544/2873/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, з урахуванням клопотання від 06.11.2024, (яке вище зазначене) було: - стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн моральної шкоди; - стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 80727,14 грн матеріальної шкоди.

Проте, постановою Полтавського апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2025 року рішення Пирятинського районного суду Полтавської області в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 80727,14 гривень з Моторного (транспортного) страхового бюро України скасовано. В своїй постанові Полтавський апеляційний суд зазначив, що у звязку із пропуском потерпілого річного строку для звернення до страховика з вимогою про стягнення страхового відшкодування майнового характеру його право на отримання страхового відшкодування шкоди не підлягає захисту. Крім цього зазначив, що відповідно до у постанови Великої Палати Верховного суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17 зазначено, що право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Посилання представника відповідача на те, що теперішня цивільна справа та цивільна справа № 544/2873/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, є тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обгрунтовано звернення до суду, не відповідає дійсності, оскільки позивачем було змінено позовні вимоги, що підтверджується постановою Полтавського апеляційного суду від 25.05.2025.

Оскільки постанова Полтавського апеляційного суду від 25.05.2025 набрала законної сили, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина відповідача у його спричиненні, відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України, є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню.

Відповідно частини 1 та 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини 2 статті 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частини 1, 2 та 5 статті 1187 Цивільного кодексу України Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, Якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Так, законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

У постанові від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15), розглядаючи справу за позовом фізичної особи до ПрАТ «УПСК» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, Велика Палата Верховного Суду визначила, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає, а тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, то позивачу було відмовлено у позові до МБТСУ, оскільки ним пропущено річний термін звернення до страхової, який є присічним і поновленню не підлягає, а тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Тому в даному випадку, позивачем пред`явлені позовні вимоги щодо відшкодування йому матеріальної шкоди до винуватця ДТП ОСОБА_5 в межах строку позовної давності, що відповідає нормам чинного законодавства.

Законодавство передбачає обмежені ситуації, коли володілець транспортного засобу може звільнятися від відповідальності. Згідно з ч.3 та ч.5 ст.1187 ЦК України, власник (володілець) не зобов`язаний відшкодовувати майнову шкоду, якщо доведе, що: 1) транспортним засобом незаконно заволоділа третя особа (викрадення авто); 2) шкоду завдано внаслідок непереборної сили (форс-мажору); 3) шкода виникла з умислу потерпілого. Ці обставини повинні бути підтверджені доказами (наприклад, матеріалами кримінального провадження щодо викрадення або довідкою Торгово-промислової палати про форс-мажор). Якщо наявний один із зазначених випадків, суд може звільнити власника авто від обов`язку компенсувати збитки. В інших же ситуаціях діє загальне правило: винуватець ДТП відшкодовує завдану шкоду в повному обсязі.

Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи (припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому, особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника, за його наявності.

Таким чином, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи. Крім того, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачають в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи (позивача ОСОБА_1 ) на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України.

На думку суду, доводи представника відповідача про те, що відшкодування майнової шкоди повинна здійснити страхова компанія, а не відповідач, є безпідставними, враховуючи встановлені обставини справи, досліджені докази та норми чинного законодавства.

Сукупність всіх встановлених по справі обставин та досліджених доказів, свідчить про те, що позивачем пред`явлені позовні вимоги до винуватця ДТП, як належного відповідача, і обраний ним спосіб захисту відповідає нормам ст.16 ЦК України.

Таким чином, для повного відшкодування шкоди, завданої позивачу у зв`язку з пошкодженням автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідач згідно ст. 1166 ЦК України зобов`язаний сплатити завдану шкоду майну, яка складає 80 727,14 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1211,20 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 89, 264-265, 354ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 80727,14 гривень.(вісімдесят тисяч сімсот двадцять сім грн. 14 коп. ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять грн.. 20 коп.) за подання позову.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14.08.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований та проживаючий за адресо: АДРЕСА_1 , PHOKПП НОМЕР_6 .

Представник позивача: адвокат Орел Володимир Іванович, юридична адреса: 3700, м. Пирятин, вул. Соборна, 16.

Відповідач: ОСОБА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача: адвокат Ковтун Микола Васильович, юридична адреса: 37001, Полтавська область Лубенський район м. Пирятин вул. Ранкова, 15.

Суддя О.Л.Малицька