ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року

м. Київ

справа № 359/12255/21

провадження № 61-12861св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року у складі судді Муранової-Лесів І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Желепи О. В., Немировської О. В.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з обов`язковою щорічною індексацією та аліментів за минулий час.

Позов мотивований тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2021 року у справі № 359/7852/20 було розірвано шлюб, укладений між сторонами. Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Розглянувши ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2020 року у справі № 359/7852/20 виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області своїм рішенням за № 480 від 29 червня 2021 року погодив висновок щодо розв`язання спору між батьками про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з його батьком (позивачем у справі).

Позивач та відповідач проживають окремо один від одного. Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов від 20 вересня 2019 року, від 16 березня 2021 року, від 18 жовтня 2021 року відповідач участі в вихованні та забезпеченні дитини не бере, а позивач разом з сином проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане житло відповідно до договорів оренди від 06 листопада 2016 року, від 12 березня 2018 року, від 01 грудня 2020 року позивач самостійно наймав за власний рахунок для проживання разом з дитиною.

Відповідач в повному обсязі не виконує своїх обов`язків по утриманню спільної дитини ОСОБА_3 , який постійно потребує нормального дитячого харчування, медичного догляду, одягу, оплати навчання, гуртків (секцій), сплати комунальних платежів, щорічного відпочинку, тощо.

Позивач просив:

стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн на місяць від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття з обов`язковою щорічною індексацією відповідно до закону;

стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти за минулий час у сумі 830 000,00 грн, що визначається з розрахунку 10 000,00 грн в місяць за період з 01 січня 2015 року до дня пред`явлення цього позову (83 календарні місяці).

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Судові рішення мотивовані тим, що:

05 жовтня 2020 ОСОБА_2 звернулась з позовом до позивача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини (справа № 359/7852/20), тобто між сторонами існував спір щодо визначення місця проживання дитини та порядку участі батьків у його утриманні, зокрема позивач оспорювала дії відповідача щодо одноосібного визначення місця проживання сина з ним у протиправний спосіб;

у жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулась з позовом про визначення місця проживання дитини з нею. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2023 року та постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у справі № 359/10024/21 визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 . Зустрічний позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком залишено без задоволення;

належних і допустимих доказів того, що позивач до звернення відповідача до нього з позовом про визначення місця проживання дитини, а також до звернення до суду з цим позовом, вживав заходи для отримання аліментів від відповідача ОСОБА_2 , суду надано не було;

з позовом про стягнення аліментів на свою користь на утримання малолітнього сина позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 01 грудня 2021 року. У зв`язку з викладеним, позовна вимога щодо стягнення аліментів за минулий час (за 83 місяці, що передують зверненню до суду), є необґрунтованою та безпідставною;

щодо позову про стягнення аліментів на користь позивача на утримання їх спільного з відповідачем сина, то і в цій частині суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, зважаючи на те, що відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили (справа № 359/10024/21), місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , визначено з його матір`ю ОСОБА_2 . Крім того, на переконання суду підстави для часткового задоволення позову щодо стягнення аліментів за період, коли малолітній син, фактично проживав з батьком, також відсутні, зважаючи на встановлене в ході судового розгляду допущене позивачем зловживання правом, яке полягає у створенні перешкод відповідачці у спілкуванні із сином, усуненні її від участі у вихованні та утриманні сина, за що позивач був притягнений до адміністративної відповідальності, а також під час розгляду у суді позовів про визначення місця проживання дитини та про відібрання дитини у батька, вивіз сина за межі України, що, безумовно, ускладнює виконання рішення щодо передачі дитини матері. Суди вказали, що позивач у позові посилається на те, що у справі № 359/7852/20 виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області своїм рішенням за № 480 від 29 червня 2021 року погодив висновок щодо розв`язання спору між батьками про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з його батьком (позивачем у справі). Проте, вказаний доказ є неналежним і недопустимим, який втратив чинність, оскільки подавався в іншій цивільній справі. Крім того, судовим рішенням у справі № 359/7852/20 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині вимог щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, залишено без розгляду.

Також суди вказали, що більшість доказів зібрані позивачем та стосуються періоду, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали однією сім`єю. Щодо інших наданих позивачем довідок та доказів, то вони не підтверджують ні розмір, ні факт понесення позивачем витрат особистих коштів на утримання сина, а також розмір визначених ним аліментів у твердій грошовій сумі (10 000 грн), у тому числі не надано доказів, що син з об`єктивних причин потребує, а позивач забезпечує йому відповідне утримання. Позивачем не доведено, що відповідач здатна за своїм матеріальним станом сплачувати аліменти у визначеному ним розмірі. Надані ОСОБА_2 листування у мобільному додатку «Viber», належність і допустимість якої позивачем не оспорюється, звернення відповідача до Служби у справах дітей, до Бориспільського районного управління поліції, а також постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначеного способу участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні із сином та за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків, перешкоджання у відвідуванні сином психолога, підтверджують ту обставину, що відповідач вживала заходи, у тому числі протягом 2021-2022 років, щоб усунути перешкоди, які створювалися їй позивачем у спілкуванні та вихованні сина, у тому числі зверталась до позивача з метою отримати відомостей про місце перебування сина та його стан.

Апеляційний суд погодився з висновком суду про відсутність підстав для стягнення аліментів за час фактичного проживання дитини з батьком, та вказав, що на час звернення до суду із вказаним позовом уже існували судові спори про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини у батька без позбавлення батьківських прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2024 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, справу направити на новий розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди не врахували практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, зокрема, що чинним законодавством не передбачено звільнення від сплати аліментів того з батьків, з ким дитина не проживає. Оскаржені судові рішення не містять правових підстав для відмови у стягненні аліментів на користь малолітнього ОСОБА_3 . Висновки судів носять характер нічим не підтверджених припущень. Не зрозуміло на підставі яких норм суди пов`язують стягнення аліментів з рішеннями судів про встановлення місця проживання дитини та відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Оскаржені судові рішення належно не вмотивовані;

суди залишили поза увагою заявлене позивачем клопотання про допит його як свідка. Суд першої інстанції під час судового засідання відмовлявся задовольняти клопотання ОСОБА_1 про його допит з метою підтвердження зазначених у позовній заяві обставин, зокрема, звернення до відповідача з вимогою про сплату аліментів;

суд апеляційної інстанції пославшись на висновки органу опіки та піклування, якими визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з його матір`ю ОСОБА_2 , залишив поза увагою, що вони не породжують прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливають на їх права й обов`язки, носять рекомендаційний характер.

Позиція інших учасників справи

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.

Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що посилання ОСОБА_1 на постанови Верховного Суду, у інших справах, не можуть братися до уваги суду у цій справі, бо вони не є тотожними або подібними. Вказує на наявність судових рішень про відібрання і повернення малолітньої дитини ОСОБА_3 від батька ОСОБА_1 до матері ОСОБА_2 , а також про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 . ОСОБА_1 не виконує жодного рішення суду, тому відносно нього були порушені кримінальні провадження. З 06 липня 2021 року ОСОБА_1 перебуває на обліку Бориспільського РУП за категорією «Кривдник». Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним за частиною першою статті 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків. В лютому 2021 року ОСОБА_1 самостійно визначив місце проживання малолітньої дитини, силою витягнувши ОСОБА_2 з кімнати гуртожитку, де вони спільно проживали сім`єю, змінивши замки у дверях, ізольованим від матері залишився малолітній син. За свій акт насильства ОСОБА_1 отримав судовий заборонний припис строком на 6 місяців (справа № 359/1952/21). Від лютого 2021 року дитина ізольована від матері і до сьогоднішнього дня 26 листопада 2024 року.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строкна касаційне оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року. Відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з суду першої інстанції справу.

У листопаді 2024 року справа № 359/12255/21 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з його викликом або його представника відмовлено. Справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2025 року заяву ОСОБА_3 про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року залишено без розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року зазначено, що Касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18, від 15 червня 2022 року у справі № 234/10082/18, від 27 липня 2021 року у справі № 357/4897/20, від 05 жовтня 2022 року у справі № 204/6085/20, від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20, від 03 жовтня 2019 року у справі № 902/271/18, від 16 листопада 2023 року у провадженні № 11-228сап21, від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2003 року.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 17 вересня 2021 року у справі № 359/7852/20, яке набрало законної сили 19 жовтня 2021 року шлюб розірвано.

Зі змісту цього рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2021 року (справа № 359/7852/20) встановлено, що ухвалою суду від 17 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів, в частині вимог щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, залишено без розгляду.

Станом на 05 жовтня 2020 (дату звернення ОСОБА_2 з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів) (справа № 359/7852/20) існував спір між батьками малолітнього ОСОБА_3 щодо визначення його місця проживання та порядку участі батьків у його утриманні, зокрема позивач оспорювала дії відповідача щодо одноосібного визначення місця проживання сина з ним у протиправний спосіб. Разом із з цим зустрічних позовних вимог у вказаній справі ОСОБА_1 про визначення місце проживання сина з батьком та стягнення аліментів з матері ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина не заявляв.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2023 року та постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у справі № 359/10024/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини встановлено, що з відповідним позовом до Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2 звернулася у жовтні 2021 року.

Вказаним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2023 року, яке залишене в силі постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у справі № 359/10024/21, вирішено: позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 . Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини залишено без задоволення.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування у справі № 359/10024/21, який затверджений рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 12 вересня 2022 року № 412, рекомендовано визначити місце проживання ОСОБА_3 з його матір`ю ОСОБА_2 .

Крім того, зазначено, що суд бере до уваги вказаний висновок органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 12 вересня 2022 року № 412, і не бере до уваги висновок цього органу, який затверджений рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 29 червня 2021 року № 480, оскільки в останньому висновку зазначені фактичні обставини, які мали місце значно раніше.

Ухвалюючи рішення у справі № 359/10024/21 щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін з матір`ю судом враховувалися та надавалася оцінка зазначеним позивачем обставинам та доказам, які також були подані у цій справі на підтвердження факту перебування сина сторін на утриманні та вихованні позивача.

Розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_2 в ТОВ «МАМС ДЕНТ» у період з серпня 2021 по вересень 2022 року становив 9 300 грн щомісячно (сума після утримання податків та зборів - 7 486,50 грн).

Відповідно до інформації Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби № 9121690/0/15-22 від 16 серпня 2022 року малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхав за межі України 01 серпня 2022 року та згідно із Сертифікатом для пред`явлення під час проходження перевірки - тимчасове посвідчення особи перебуває у Німеччині, місце проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач вивіз дитину за межі України без згоди матері, та, як стверджує відповідач, приховує від неї справжнє місце перебування сина.

Постановами Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року, 24 вересня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 184 КУпАП за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначеного способу участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні із сином, та за частиною першою статті 184 КУпАП за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків, перешкоджання у відвідуванні сином психолога.

29 березня 2023 року Бориспільським міськрайонним судом ухвалено рішення у цивільній справі № 359/1538/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, яким позов ОСОБА_2 задоволено, вирішено: відібрати у ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (закордонний паспорт НОМЕР_1 ), без позбавлення батьківських прав. На час ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі рішення Бориспільського міськрайонного суду від 29 березня 2023 року не набрало законної сили, та на час перегляду справи апеляційним судом встановлено, що законної сили судове рішення у справі № 359/1538/21 набрало 27 березня 2024 року.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (частини перша та друга статті 191 СК України).

Аналіз змісту наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2021 року у справі № 463/2490/17 (провадження № 61-18947св19)).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19)).

Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (стаття 8 СК України).

Відповідно до положень частин другої - четвертої статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У частині шостій статті 13 ЦК України передбачено, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав, які встановлені частинами 2- 5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у cправі № 911/1005/23 зазначено, що «системний аналіз статей 13, 15 ЦК України свідчить про те, що зловживанням своїми правами слід вважати такі дії особи, які здійснюються на шкоду цивільним правам і інтересам інших осіб. Саме з моменту порушення, невизнання або оспорювання цивільного права у особи виникають підстави для його захисту у судовому порядку. При цьому частиною шостою статті 13 передбачено не обов`язок суду припинити зловживання правами чи застосувати інші наслідки, встановлені законом (оскільки встановлення обставин зловживання правами передбачає відповідний порядок та послідовність процедурних та процесуальних дій), а саме право особи на звернення до суду, який за результатами розгляду судової справи має обов`язок прийняти рішення по суті розгляду такої заяви. З огляду на зазначене, обираючи варіант добросовісної поведінки, учасники цивільних правовідносин (в тому числі й боржник) зобов`язані піклуватися про те, щоб їх юридично значимі вчинки були обґрунтованими; поведінка повинна відповідати критеріям розумності, що також передбачає виконання кожного зобов`язання, взятого на себе учасниками правовідносин, належним чином».

Касаційний суд вже неодноразово звертав увагу, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з обов`язковою щорічною індексацією та аліментів за минулий час. Позов обґрунтував тим, що позивач та відповідач проживають окремо один від одного. Дитина проживає разом з батьком. Мати дитини в повному обсязі не виконує своїх обов`язків по утриманню спільної дитини ОСОБА_3 . Просив стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн в місяць від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття з обов`язковою щорічною індексацією відповідно до закону, а також аліменти за минулий час у сумі 830 000,00 грн, що визначається з розрахунку 10 000,00 грн в місяць за період з 01 січня 2015 року до дня пред`явлення цього позову (83 календарні місяці);

суди відмовили у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що він до звернення відповідача до нього з позовом про визначення місця проживання дитини, а також до звернення до суду з цим позовом, вживав заходи для отримання аліментів від відповідача ОСОБА_5 ;

оскільки позивач не надав доказів на підтвердження вжиття ним заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які він не міг одержати у зв`язку з ухиленням мати дитини від їх сплати, колегія суддів погоджується з висновками судів про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час;

суди також відмовили у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини через те, що рішенням суду, яке набрало законної сили (справа № 359/10024/21), місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , визначено з його матір`ю ОСОБА_2 . Суди вважали, що підстави для часткового задоволення позову щодо стягнення аліментів за період, коли малолітній син, фактично проживав з батьком, також відсутні, зважаючи на встановлене в ході судового розгляду допущене позивачем зловживання правом, яке полягає у створенні перешкод відповідачу у спілкуванні із сином, усуненні її від участі у вихованні та утриманні сина, за що позивач був притягнений до адміністративної відповідальності, а також під час розгляду у суді позовів про визначення місця проживання дитини та про відібрання дитини у батька, вивіз сина за межі України, що, безумовно, ускладнює виконання рішення щодо передачі дитини матері;

позивач (батько дитини) під час виконання батьківських обов`язків зобов`язаний не порушувати права другого з батьків щодо виконання батьківських обов`язків. Тобто, будь-яке із суб`єктивних цивільних прав має свої межі;

оскільки судами встановлено допущене позивачем зловживання правом, яке полягає у створенні перешкод відповідачу у спілкуванні із сином, усуненні її від участі у вихованні та утриманні сина, вивезенні сина за межі України під час розгляду у суді позовів про визначення місця проживання дитини та про відібрання дитини у батька, колегія суддів погоджується з висновками про відмову у задоволенні позову в частині стягнення аліментів з відповідача.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди не допитали безпосередніх свідків подій, оскільки позивач не обґрунтував наявність обставин, що стосуються справи, які могли бути повідомлені свідками та не зазначив мотивів того, що це призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18, від 15 червня 2022 року у справі № 234/10082/18, від 27 липня 2021 року у справі № 357/4897/20, від 05 жовтня 2022 року у справі № 204/6085/20, від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20, від 03 жовтня 2019 року у справі № 902/271/18, від 16 листопада 2023 року у провадженні № 11-228сап21, від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а не свідчать про те, що суди ухвалили судові рішення без їх урахування.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Оскільки судові рішення підлягають залишенню без змін, то судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання касаційної скарги, покладаються на особу, яка її подала.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко