Справа № 491/311/25
УХВАЛА

06 серпня 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі головуючого судді - Желяскова О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Голубович А.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, АНАНЬЇВСЬКА МІСЬКА РАДА, про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ананьївського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, АНАНЬЇВСЬКА МІСЬКА РАДА, про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування моральної шкоди

Ухвалою судді від 21 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с.85-86).

Ухвалою суду від 01 липня 2025 року було відмовлено в затвердженні мирової угоди, укладеної між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 у зазначеній справі. Підготовче судове засідання відкладено на іншу дату з повідомленням учасників справи (а.с.141-142).

05 серпня 2025 року на адресу суду через канцелярію сторонами подано мирову угоду, за змістом якої сторони дійшли висновку, що: «4. У зв`язку з укладенням мирової угоди позивач та відповідач вважають спір врегульованим і підтверджують відсутність будь-яких претензій одна до одної, а також зобов`язується не чинити перешкод у користуванні та обслуговуванні квартир, які згідно даної угоди відведені кожній.».

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Юраш І.О., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВН № 1496742 від 03 квітня 2025 року (а.с.73), в підготовче судове засідання не прибули. Натомість позивачка через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій просить судове засідання, призначене на 06 серпня 2025 року, провести у її відсутність та її представника. Також просить затвердити мирову угоду, укладену між нею та відповідачкою. Зазначає, що мирова угода укладена добровільно, наслідки її укладення їй роз`яснені та зрозумілі. Крім того, просить мирову угоду від 15 липня 2025 року вважати такою, що не подана (а.с.156).

Відповідачка ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не прибула. Натомість через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій просить судове засідання, призначене на 06 серпня 2025 року, провести у її відсутність та затвердити мирову угоду, укладену між нею та позивачкою. Зазначає, що мирова угода укладена добровільно, наслідки її укладення їй роз`яснені та зрозумілі. Крім того, просить мирову угоду від 15 липня 2025 року вважати такою, що не подана (а.с.157).

Представник третьої особи АНАНЬЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ в підготовче судове засідання також не прибув та надав клопотання, в якому зазначив, що розгляд заяви по справі залишає на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник також зазначив, що права та обов`язки осіб, які беруть участь у цивільному судочинстві відомі та зрозумілі, інших заяв, клопотань, відводів не має (а.с.90). При цьому про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання представник повідомлений належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного листа (а.с.153).

Відповідно до частини першої статті 198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, ознайомившись зі змістом мирової угоди, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження мирової угоди, виходячи з наступного.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно частини сьомої статті 49 ЦПКУкраїни сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

Судом встановлено, що предметом позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є усунення перешкоди в користуванні ОСОБА_1 належними їй на праві приватної власності квартирами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 шляхом демонтажу паркану, встановленого біля багатоквартирного будинку.

За умовами мирової угоди сторони домовились, щодо не вчинення перешкод у користуванні та обслуговуванні квартир, які згідно даної угоди відведені кожній.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що між сторонами наявний спір щодо користування земельною ділянкою багатоквартирного будинку, яка є комунальною власністю.

Тобто, сторони фактично просять узаконити право власності/користування земельною ділянкою багатоквартирного будинку, яка є комунальною власністю, та належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, які і визначають прядок її користування.

Сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчинюється за загальними правилами цивільного законодавства. Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Відтак, умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону, так як фактично, за умовою мирової угоди, суд має визнати за сторонами по справі право власності/користування земельною ділянкою комунальної власності, та яка належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, що в свою чергу не відповідає вимогам Цивільного та Земельного кодексів України.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Суд вважає, що сторони шляхом укладення мирової угоди намагаються узаконити право власності нерухомого майна за позивачем, однак такий порядок укладення угод щодо набуття у власність майна суперечить чинному законодавству.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, висловлених в ухвалі від 01 серпня 2018 року у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 759/4103/16-ц, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Таким чином, зважаючи на положення частини п`ятої статті 207 ЦПК України, враховуючи, що подана на затвердження мирова угода суперечить закону, суд дійшов до висновку, що у визнанні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити та продовжити судовий розгляд справи.

Крім того, суд зазначає, що в порушення значення мирової угоди, яка укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок, мирова угода від 05 серпня 2025 року не містить підпису відповідачки.

На підставі викладеного, керуючись статтями 197, 198, 200, 207 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У затвердженні мирової угоди, укладеної 05 серпня 2025 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, АНАНЬЇВСЬКА МІСЬКА РАДА, про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Ухвала суду згідно частини першої статті 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу суду згідно частини другої статті 353 ЦПК України може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Копію цієї ухвали вручити/надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України.

Суддя О. О. Желясков