ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року

м. Київ

справа №757/42367/24-ц

провадження № 61-4326св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича»,

представник позивача - Бурка Валерій Володимирович,

відповідач - Офіс Генерального прокурора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» - Бурки Валерія Володимировича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року у складі судді Григоренко І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня

2025 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Слюсар Т. А., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У вересні 2024 року представник за довіреністю Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» (далі - ФГ «Бурки В. В.») - Бурка В. В. звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора про стягнення

1 000 029,00 грн матеріальної і моральної шкоди.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року позовну заяву повернено.

Роз?яснено позивачу право звернутися із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала мотивована тим, що предметом позову є відшкодування шкоди

у розмірі 1 000 029,00 грн, тому справа не є малозначною, що унеможливлює представництво ФГ «Бурки В. В.» за довіреністю будь-якою особою, яка досягла вісімнадцяти років та має цивільну процесуальну дієздатність, але не

є адвокатом. Разом з тим до матеріалів позовної заяви не додано документів на підтвердження повноважень представника позивача як адвоката. З огляду на те що до матеріалів позову, поданого представником ФГ «Бурки В. В.» -

Буркою В. В., не додано документа, який би беззаперечно свідчив про делеговане позивачем право представнику на підписання від його імені цієї позовної заяви, та доказів оформлення таких повноважень представника як адвоката в суді відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року апеляційну скаргу ФГ «Бурки В. В.» залишено без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

01 квітня 2025 року представник ФГ «Бурки В. В.» - Бурка В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував норму Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». Вказує, що він як член фермерського господарства не надає правничу допомогу, а здійснює самопредставництво юридичної особи. ЦПК України не містить норми, яка зобов?язує долучати до позовної заяви виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду м. Києва.

14 травня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У статті 175 ЦПК України передбачено обов`язкові вимоги до змісту та форми позовної заяви, зокрема, позовна заява подається до суду в письмовій формі

і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з частиною сьомою статті 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа,

а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

У пунктах 18, 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (провадження № 14-105цс21) вказано, що «починаючи з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.

Інакше кажучи, процесуальні закони визначили, що представники сторін, третіх осіб, а також осіб, які за законом мають право звертатися до суду

в інтересах інших, можуть діяти у судовому процесі або за правилами самопредставництва, або як власне представники. Останніми можуть бути: адвокати, законні представники, а у випадках, визначених у процесуальних законах, зокрема у малозначних справах, справах незначної складності, - інші особи (стаття 60 ЦПК України, стаття 58 ГПК України, стаття 57 КАС України). Повноваження саме цих представників підтверджують документи, визначені

у частинах першій і четвертій статті 62 ЦПК України, частинах першій

і четвертій статті 60 ГПК України, частинах першій і четвертій статті 59 КАС України. Тому неприйнятним є аргумент підписанта про те, що для самопредставництва юридичної особи достатньо виданої нею на ім`я одного

з працівників довіреності.

Наявність або відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємств та громадських формувань даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року

у справі № 910/16580/23 (провадження № 12-30гс24) уточнено вказаний висновок та зазначено, що якщо відповідні відомості щодо особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи на засадах самопредставництва, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ці відомості є офіційним і достатнім підтвердженням того, що юридична особа діє в суді через певну особу на засадах самопредставництва (з урахуванням відповідних обмежень повноважень, якщо такі є).

Як відомо з матеріалів справи, позовна заява ФГ «Бурки В. В.» підписана представником - Буркою В. В., на підтвердження повноважень якого до позовної заяви додано копію довіреності від 18 серпня 2021 року № 300, зі змісту якої Верховний Суд дійшов висновку, що Бурка Валерій Володимирович підписав та подав позовну заяву від імені ФГ «Бурки В. В.» саме в порядку самопредставництва.

До апеляційної скарги Бурка Валерій Володимирович додав виписку

з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з якої відомо, що йому надано повноваження вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо; подавати документи для державної реєстрації від імені юридичної особи. Обмежень щодо вчинення дій не зазаначено.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що наведені вище норми, практика Великої Палати Верховного Суду та обставини справи свідчать про достатність доказів на підтвердження повноважень Бурки Валерія Володимировича підписувати позовну заяву від імені ФГ «Бурки В. В.» в порядку самопредставництва.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, наведеного не врахував та безпідставно повернув позовну заяву, вказавши на наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України, не перевірив Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на предмет наявності у Бурки Валерія Володимировича повноважень підписувати від імені ФГ «Бурки В. В.» позовну заяву в порядку самопредставництва.

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» - Бурки Валерія Володимировичазадовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року скасувати, справу передати на розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов