Провадження № 2/638/6616/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Невеніцин Є.В., при прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД МЕЙСОН-2000», треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Галина Олександрівна, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воробйові гори на Шевченка», про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію та стягнення компенсації,-

Встановив:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом.

Суддя, вивчивши матеріали заяви, дійшов висновку, що зазначена заява подана з порушенням правил підсудності на підставі наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

За правилами чинного ЦПК України передбачено виключну підсудність для позовних вимог, що виникають із приводу нерухомого майна.

Відповідно до пункту 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114ЦПК). Згідно з положеннями статті 181ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до цивільних справ з приводу нерухомого майна та стосуються будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Крім того, суд бере до уваги правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, відповідно до якої за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Із змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову, зокрема, є визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Київського району міста Харкова, та не підсудно Шевченківському районному суду м.Харкова.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що на спірні правовідносини поширюються правила виключної підсудності та справа підлягає розгляду Київським районним судом м. Харкова.

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене, справа підлягає передачі до Київського районного суду міста Харкова за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Відповідно до ч.1 ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись ст. 30, 31, 354 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД МЕЙСОН-2000», треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Галина Олександрівна, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воробйові гори на Шевченка», про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію та стягнення компенсації передати до Київського районного суду міста Харкова.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Є.В.Невеніцин