Справа № 209/3981/25
Провадження № 2/209/1526/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючої судді - Левицької Н.В.,

за участі секретаря судового засідання - Погрібної О.В.,

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідач ОСОБА_2

представника відповідача Альохіна Н.І.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в режимі відеоконференції клопотання Державної служби України з надзвичайних ситуацій про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського через підсистему «Електронний суд» з ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулася позовною заявою до Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі також ДСНС, відповідач-1), Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області (далі також ГУ ДСНС у Дніпропетровській області, відповідач -2), про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно прохальної частини позовної заяви, позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 25.04.2025 року № 344 «Про звільнення ОСОБА_3 »;

поновити ОСОБА_3 на посаді заступника начальника 4 регіонального відділу внутрішнього аудиту з дати звільнення;

стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату поновлення;

зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області прийняти на роботу ОСОБА_3 на рівнозначну посаду, а саме на посаду заступника керівника відділу організації та проведення аудитів управління внутрішнього аудиту Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області в порядку переведення із 4 регіонального відділу внутрішнього аудиту, котрий підпорядковувався Державній службі України з надзвичайних ситуацій у відповідності до вимог ст. 36 КЗпП України;

стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 компенсацію моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн;

стягнути витрати на надання правової допомоги в розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 09 червня 2025 року прийняти до розгляду тавідкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії. Призначити підготовче судове засідання в порядку загального провадження.

Справа перебуває на стадії підготовчого провадження.

24 червня 2025 року через підсистему «Елетронний суд» Державною службою України з надзвичайних ситуацій подано заяву про закриття провадження у справі. ДСНС вважає, що між позивачкою та ДСНС, як центральним органом виконавчої влади, та Головним управлінням, як територіальним органом виконавчої влади, виник спір у сфері публічно-правових відносин, який не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства. Обґрунтовуючи подану заяву зазначає, що суб`єктивний склад відповідачів у справі № 209/3981/25 є центральний орган виконавчої влади та територіальний орган влади. Згідно з наказом ДСНС України від 21.06.2013 № 359 позивачку призначено на посаду заступника начальника 4 РВВА (м. Дніпро). Позивачка працювала в ДСНС України на зазначеній посаді з 21.06.2013 по 25.04.2025, звільнена наказом ДСНС № 344. Відповідно до своїх посадових обов`язків позивачка здійснювала контроль за цільовим використанням бюджетних коштів, збереженням державного майна, перевіряють діяльність підприємств, установ та організацій сфери управління ДСНС. Таким чином, відповідач звертає увагу на те, що перебуваючи у трудових відносинах з ДСНС, обіймаючи посаду заступника начальника 4 РВВА у певній мірі як аудитор здійснювала державний фінансовий контроль - тобто виконувала функцію держави. А відтак була наділена владно-управлінськими повноваженнями, здійснювала владні управлінські функцій на основі законодавства, оскільки: діяла від імені держави; мала владні контрольні повноваження, мала право та ухвалювала акти/висновки, які впливали на права інших суб`єктів (державних органів, підприємств, установ та організацій сфери управління ДСНС тощо). Також покликається на те, що позивач була аудитором, здійснювала державний фінансовий контроль - тобто виконувала функцію держави, на неї поширювалася дія Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції», а відтак була суб`єктом права, яка зобов`язана подавати щороку декларації про доходи. Таким чином, особа, яка виконує управлінсько-контрольну функцію, хоч і не має статусу держслужбовця, може бути об`єктом публічно-правового трудового спору, якщо її звільнення є формою реалізації владного управлінського рішення з боку суб`єкта владних повноважень. З огляду на викладене, відповідач вважає, що зазначений публічно-правовий спір, що виник між ОСОБА_3 як особи уповноваженої органу влади та ДСНС, як суб`єктом владних повноважень, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відноситься до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, встановленому КАС України.

17 липня 2025 року представником позивача адвокатом Пантелей В.В. через підсистему «Електронний суд» скеровано заперечення на заяву ДСНС України про закриття провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що підстави для закриття провадження у справі відсутні, оскільки позивач не є державним службовцем, а правовідносини між позивачем та відповідачем-1 є не публічно-правовими, а приватно-правовими, оскільки виникли на основі трудового договору, який за своєю правовою природою є цивільно-правовим і регулюється нормами цивільного права, зокрема, щодо укладення, виконання та припинення. Вважає, що клопотання представника відповідача ДСНС України про закриття провадження у справі на підставі того, що зазначений спір повинен розглядатися не за правилами цивільного судочинства, а за правилами адміністративного судочинства, є безпідставним та необґрунтованим, спрямованим на уникнення відповідальності за порушення прав Позивача. Стосовно доводів представника Відповідача-1 з приводу того, що позивач в силу покладених на неї посадових обов`язків, закріплених посадовою інструкцією та обов`язків подавати декларацію є особою, яка несе публічну службу, і спір з приводу її звільнення повинен розглядатися адміністративним судом на підставі п. 2 ч. 1ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає, що нормою законодавства, зазначеною в трудовій книжці позивача є норма Кодексу законів про працю України, а не стаття Закону України «Про державну службу». Частиною 1 статті 99 Кодексу цивільного захисту України зазначено, що до персоналу (кадрів) органів та підрозділів цивільного захисту належать особи рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту за контрактом, державні службовці та інші працівники, з якими укладається трудовий договір. Тобто, позивач, в розумінні вказаної статті була працівником, з яким Державною службою України з надзвичайних ситуацій був укладений трудовий договір. Також звертає увагу на те, що позивач не є держслужбовцем, що також підтверджується довідкою про доходи, в якій не вказані ранги, притаманні оплаті праці держслужбовців. Той факт, що позивач є працівником ДСНС з яким укладений трудовий договір підтверджують доводи, викладені Відповідачем-2 у відзиві на позов, а саме: «Наказом ДСНС № 1146 до Штату № 04/211 «Головне управління ДСНС України у Дніпропетровській області» внесено зміни, утворено Управління внутрішнього аудиту, в якому наявні 6 посад працівників, з якими укладається трудовий договір відповідно до ст. 21, 24 Кодексу законів про працю (далі КЗпП) та 4 посади осіб начальницького складу служби цивільного захисту, які проходять службу на підставі спеціального законодавства (ст. 101 Кодексу цивільного захисту, Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ № 593 від 11.07.2013 року та Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту, затвердженого Законом України від 5 березня 2009 року).».

У підготовчому засіданні представник відповідача 1 подану заяву про закриття провадження підтримала, просила її задовольнити з підстав викладених у заяві.

Представник позивача заперечила щодо закриття провадження та просила суд відмовити в задоволенні заяви.

Представник відповідача -2 просила подану заяву задовольнити, провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, клопотання та заперечення на нього, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідач 1 у поданій заяві посилається, як на підставу для закриття провадження у справі - участь у справі Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, який є органом центральної виконавчої влади та територіальним органом влади та те, що позивач як аудитор здійснювала контрольні повноваження у складі державного органу ДСНС, виконувала публічно-правові функції держави, реалізуючи контроль за використанням публічних коштів і діяльністю органів влади.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Таким чином, згідно із положеннями ст. 4 КАС України справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб`єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта, а цей суб`єкт, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватися суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і підстава виникнення (з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, причому такі функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідач, за своїми основними функціями, беззаперечно є суб`єктом владних повноважень, проте у даному випадку, безпосередньо у спірних правовідносинах відповідач є роботодавцем позивача та не виконує публічно-владних управлінських функцій.

Судом встановлено, щоОСОБА_3 08.01.2004 була прийнята на посаду провідного ревізора сектору контрольно-ревізійної роботи Головного управління МНС України в Дніпропетровській області на підставі Наказу ГУ МНС №1 ос від 08.01.2004 року.

13.03.2008 позивач була звільнена за п. 5 ст. 36 КЗпП України (по переводу, за її згодою, в іншу організацію) на підставі Наказу ГУ МНС України № 100 ос від 12.03.2008 року.

14.03.2008 позивач була прийнята на роботу на посаду головного фахівця 4-го регіонального відділу з контрольно-ревізійної роботи (м. Дніпропетровськ) на підставі Наказу МНС України від № 156 о/c від 14.03.2008.

20.02.2012 позивач була переведена на іншу роботу на посаду заступника начальника 4-го регіонального відділу внутрішнього аудиту (м. Дніпропетровськ) на підставі Наказу МНС № 122 о/c ц/з від 20.02.2012.

Відповідно до запису, який міститься у трудовій книжці позивача, Міністерство надзвичайних ситуацій України реорганізовано у Державну службу України з надзвичайних ситуацій згідно з Указом Президента України від 24 грудня 2012 року № 726/2012.

21.06.2013 позивач була переведена на посаду заступника начальника 4 регіонального відділу внутрішнього аудиту Державної служби з надзвичайних ситуацій на підставі Наказу ДСНС України № 359 о/c від 21.06.2013.

25.04.2025 позивач була звільнена за п.1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штату працівників) на підставі Наказу ДСНС України № 344 від 25.04.2025. Відповідно до Витягу із вказаного Наказу № 344 від 25.04.2025 «Про звільнення ОСОБА_3 » ОСОБА_3 , заступника начальника 4 регіонального відділу внутрішнього аудиту, звільнено з роботи відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із скороченням штату працівників. Також у Витязі із Наказу зазначена підстава: наказ ДСНС України від 06.11.2024 № 1146 «Про здійснення організаційно-штатних заходів в організаційних структурах ДСНС», заява ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №815/6096/17 (К/9901/49528/18) від 27.02.2019 року, при наданні спору статусу публічно-правового з приводу прийняття громадян на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановити наявність таких підстав: 1) чи проходила особа конкурс на заняття вакантної посади; 2) чи складала така особа присягу посадової особи; 3) чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад.

Загальним законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Разом з цим, до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 757/15346/18-ц дається тлумачення терміну публічно-владні управлінські функції. У розумінні пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України термін публічно означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу, тоді як зміст поняття владні полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

У постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 460/280/19 зазначено що для розгляду позову в порядку адміністративного судочинства необхідно встановити: по-перше, чи є спір за своєю природою правовим, тобто чи звернення з позовом спрямоване на вирішення юридичного конфлікту між учасниками правовідносин; по-друге, чи має такий спір ознаки публічно правового, тобто чи позовні вимоги ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо особи не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. У протилежному випадку суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.06.2018 (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим, указаний спір не є публічно - правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснював владні управлінські функції, і, крім того, посада позивачки, з якої її було звільнено, а саме: заступника начальника 4 регіонального відділу внутрішнього аудиту Державної служби з надзвичайних ситуацій, не відноситься до категорії державних службовців публічної служби. Вказана обставина підтверджується копією трудової книжки позивачки.

Видача наказу про звільнення позивача не є реалізацією уповноваженими особами ДСНС України публічно-владних управлінських функцій, та не було спрямовано на задоволення публічного інтересу, а є суто трудовими відносинами працівника та роботодавця.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 (справа № 826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відтак відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Керуючись статтею 19, 28, 255, 259, 260-263 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви Державної служби України з надзвичайних ситуацій про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 07 серпня 2025 року.

Суддя Наталія ЛЕВИЦЬКА