ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7273/25Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О. М.
Провадження № 22-ц/817/777/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої Хома М.В.

суддів Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар Панькевич Т.І.

з участю представника ГУ ПФУ в Тернопільській області

Николишин І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2025 року у цивільній справі №607/7273/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом, який обгрунтовано тим, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ України, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років. У відносинах з відповідачем ГУ ПФУ в Тернопільській області у нього постійно виникають проблеми, він потерпає від умисних неправомірних дій з боку цього відповідача і змушений регулярно судитися з приводу їх незаконних дій.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року у справі №500/1044/23 задоволено позов ОСОБА_1 , дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті з 01.04.2022 року щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2 000 грн визнано протиправними та зобовязано здійснити нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2 000 грн., починаючи з 01.04.2022 року. Діючи грубо та протиправно, умисно затягуючи час набрання цим рішенням законної сили, ГУ ПФУ в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, у звязку з чим рішення набрало законної сили 07.08.2023 року. Крім цього, відповідачем затягувалося виконання цього судового рішення. За неодноразовими зверненнями позивача було нарешті відновлено виплату щомісячної доплати до пенсії у сумі 2 000 грн, однак спеціально протиправно не було здійснено виплату заборгованості, яка сягнула 34 000 грн, чим позивачу спричинено значну матеріальну шкоду в особливо великих розмірах у зазначеній сумі.

З урахуванням наведеного просив:

1) встановити, що протиправна поведінка відповідача Головного управління ПФУ в Тернопільській області скривдила його, чим завдала глибокої моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях, погіршенні стану його здоров`я та спричиненні шкоди його честі, гідності, діловій репутації;

2) встановити, що протиправна поведінка ГУ ПФУ в Тернопільській області призвела до зменшення його пенсії щомісячно на 2000 грн протягом з 01.04.2022 по 31.08.2023, що недоотримана доплата до пенсії внаслідок неправомірних дій є збитком у вигляді упущеної вигоди, тобто доходу, який позивач міг би реально отримати за правомірної поведінки відповідача;

3) стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 100568 грн глибокої моральної шкоди;

4) стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 42756 грн матеріальної шкоди, яка складається з 34 000 грн невиплаченої заборгованості за період з 01.04.2022 по 31.08.2023 року на виконання судового рішення у справі №500/1044/23 , 6716 грн нарахованих інфляційних втрат на зазначену суму та 3% річних у сумі 2040 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2025 року провадження у даній справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку із тим, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням щодо закриття провадження в частині вимог про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апелянт вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 100568 грн глибокої моральної шкоди обов`язково повинні вирішуватися судом першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Зазначає, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не була заявлена в одному провадженні з іншими вимогами під час вирішення публічно-правового спору у справі № 500/1044/23.

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2025 року про закриття провадження в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його вимоги в цій частині задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Николишин І.І., яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обгрунтованою, вивчивши доводи апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Як видно зі змісту та прохальної частини апеляційної скарги, вона подана лише в частині закриття провадження щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому в іншій частині рішення суду колегією суддів не переглядається.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ України, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років, яка йому призначена відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Протягом 2021-2023 років ОСОБА_1 неодноразово звертався з позовами до адміністративного суду щодо неправомірних дій ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо перерахунку його пенсії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року (набрало законної сили 14 січня 2022 року) у справі №500/6813/21 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо непроведення з 01 грудня 2019 року перерахунку та виплати основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області» оновленої довідки від 26 серпня 2021 року №2021/1537 про розмір грошового забезпечення за листопад 2019 року, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області» від 26 серпня 2021 року №2021/1537, з урахуванням зазначених у ній відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року (набрало законної сили 7 серпня 2023 року) у справі №500/1044/23 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Тернопільській області задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахування та виплаті з 01.04.2022 року щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2 000 грн відповідно до постанови КМУ №713. Зобовязано ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2 000 грн, починаючи з 01.04.2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

При визначенні питання належності спору до юрисдикції суду, слід звернути увагу на те, чи підлягає спір вирішенню судами, тобто чи є він юридичним в розумінні статті 124 Конституції України, якщо так, то до юрисдикції якого суду належить вирішення такого спору.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба є діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Предметом цього позову є вимога про стягнення із ГУ ПФУ у Тернопільській області за рахунок коштів Державного бюджету України грошових сум, які є заборгованістю з невиплаченої пенсії, а також моральної шкоди, завданої невиплатою зазначених коштів.

Підставою заявлених вимог (обставини, якими обгрунтовані вимоги) є невиконання ГУ ПФУ у Тернопільській області рішень адміністративних судів, якими відповідача зобов`язано здійснити перерахунок пенсії позивача і провести відповідні виплати.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2025 року у справі № 554/1326/24 Верховний Суд звертає увагу на те, що позов про відшкодування моральної шкоди пред`явлено в одному провадженні з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за публічно-правовим зобов`язанням, тому такі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №750/4724/21 та 02 жовтня 2024 року у справі № 344/21177/23.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (постанова Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 570/4129/20 (провадження №61-14586св21)).

Аналіз положень частини п`ятої статті 21 КАС України та частини першої статті 19 КАС України у їх поєднанні дозволяє зробити висновок, що юрисдикція спору про відшкодування моральної шкоди із суб`єкта владних повноважень визначається як за правовою природою правовідносин, зокрема публічно-правових, так і у зв`язку з тим, чи пред`явлено позов про стягнення моральної шкоди в одному проваджені з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що так як вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена в одному провадженні разом з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, яка є різницею між присудженим рішенням суду розміром пенсії та фактично отриманими пенсійними виплатами та ця вимога має публічно-правовий характер, тому вказаний спір підсудний судам адміністративної юрисдикції.

З вказаним висновком, враховуючи суб`єктний склад сторін спору, характер спірних правовідносин та заявлені позивачем вимоги, погоджується і суд апеляційної інстанції.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що він не заявляв вимогу про відшкодування моральної шкоди в одному провадженні з публічно-правовим спором у справі №500/1044/23, оскільки у даному позові, який є предметом цього розгляду, він заявив вимоги відшкодування моральної шкоди одночасно з вимогою про вирішення публічно-правового спору, яким є вирішення заявленої вимоги про стягнення 42 756 грн матеріальної шкоди.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими та оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена в одному провадженні разом з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2025 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 14 серпня 2025 року.

Головуюча М.В.Хома

Судді: Б.О. Гірський

О.З.Костів