КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 серпня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Буша Н.Д. в м. Київ 16 грудня 2024 року (повний текст рішення складено 19 грудня 2024 року) у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідачів на свою користь солідарно заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 13208,64 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 499,27 грн., 3 % річних в розмірі 151,47 грн.

Позов мотивував тим, що відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, станом на 14 червня 2023 року в квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані повнолітні особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до розпорядження Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва від 01 березня 2001 року № 222 «Про зміну договору найму житлових приміщень громадян Ватутінського району», із ОСОБА_3 , яка проживає за вказаною адресою, було укладено договір найму, склад сім`ї якої: вона, дочка - ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_1 , син ОСОБА_4 , онука ОСОБА_8 , онук ОСОБА_9 , у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_10 - власника особового рахунку. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 04 липня 2023 року відсутня будь-яка інформація про державну реєстрацію або зміну права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Київської міської ради «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» № 270/270 від 09 жовтня 2014 року було створено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (далі КП «Керуюча компанія») з метою надання у Деснянському районі м. Києва послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. На підставі розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48 майно комунальної власності, що перебуває в управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було передано в господарське відання КП «Керуюча компанія».

Керуючись постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20 травня 2009 року та ст. 634 ЦК України (договір приєднання) КП «Керуюча компанія» було розроблено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який є договором приєднання. Вказаний договір було опубліковано в офіційному друкованому засобі масової інформації Київської міської ради - газеті «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року.

Згідно п. 3.1, 3.2, 3.3 договору, опублікованого в газеті «Хрещатик», розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячно системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються в безготівковій формі. Тариф на послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій був затверджений розпорядженнями КМДА «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» № 442 та 668. Тариф затверджувався для будинку АДРЕСА_1 та суб`єкта господарювання, який надає цю послугу - КП «Керуюча компанія». Згідно вказаних розпоряджень послуга з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій включає в себе, зокрема прибирання прибудинкової території, сходових клітин, технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем холодного та гарячого водопостачання, а також інших внутрішньо-будинкових інженерних систем у разі їх наявності, поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньо-будинкових систем, освітлення місць загального користування, прибирання і вивезення снігу, посипання прибудинкової території протиожеледними сумішами.

На підставі п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та зважаючи на те, що співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 не визначилися з формою управління, КП «Керуюча компанія» продовжує надавати послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за ціною, яка тотожна тарифу, затвердженому розпорядженням КМДА № 668.

Свої обов`язки, визначені нормативно-правовими актами, позивач, як організація, яка надає послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виконує належним чином, тобто своєчасно та якісно, проте відповідачі, всупереч діючому законодавству України, протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх обов`язків по сплаті коштів за послугу, яку надає КП «Керуюча компанія», в зв`язку з чим станом на 01 червня 2023 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 виникла заборгованість по послугам з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01 серпня 2020 року по 01 червня 2023 року в розмірі 13208,64 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржники також зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення 499,27 грн., а також 3 % річних 151,47 грн., за період з 01 серпня 2020 року по січень 2022 року включно, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» 14336,39 грн., а також з кожного судовий збір в розмірі 383,43 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що позовну заяву КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» підписано представником Гавриш Є.О. і видано довіреність від 20 липня 2023 року, однак остання не додала до позовної заяви свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю або доказів, які надають право представляти інтереси позивача в порядку самопредставництва, що не відповідає вимогам діючого законодавства, зокрема ч. 3 ст. 131-2 Конституції України, якою передбачено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. Отже, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» може брати участь у справі в суді або в порядку самопредставництва, або через адвоката.

Наводила судову практику, зокрема посилалась на ухвалу Верховного Суду від 16 липня 2024 року у справі № 910/9591/23, якою вказано усунути недоліки в зв`язку з відсутністю повноважень Гавриш Є.О.

Вказувала, що Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 910/23346/16 від 13 березня 2018 року, у справі № 916/3283/16 від 21 березня 2018 року та у справі № 910/22324/16 від 14 березня 2018 року виклала правову позицію, що представник, звертаючись до суду від імені директора (керівника) на підставі виданої ним довіреності, не діє в такому разі, як законний представник в порядку самопредставництва.

В матеріалах справи відсутні документи, які б встановлювали обсяг повноважень (наказ про призначення на посаду, контракт, трудовий договір, ліцензія тощо Гавриш Є.О. із зазначенням положень про повноваження юрисконсульта на представництво інтересів юридичної особи в суді та право підпису документів. У відповіді на її інформаційний запит від 24 жовтня 2023 року зазначено, що Гавриш Є.О. не займає посаду юрисконсульта.

Щодо повноважень керівника підприємства Мнацаканян Л.А., яка видала довіреність, зауважувала, що позов датовано 03 серпня 2023 року. Однак лише 29 вересня 2023 року розпорядженням Київського міського голови від № 940 призначено Мнацаканян Л.А. на посаду директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» з 02 жовтня 2023 року шляхом укладення з нею контракту.

Наголошувала, що згідно акту про непроживання від 13 вересня 2023 року відповідачі з певного часу за вказаною адресою не проживали. Квартира не приватизована, позивач керується витягом з розпорядження Ватутінської РДА № 222 від 01 березня 2001 року про зміну договору найму житлових приміщень громадян, однак самого договору найму матеріали справи не містять, як і підтвердження права власності відповідачів на квартиру. Суду не надано жодного доказу, який би свідчив, що відповідачі є індивідуальними споживачами послуг за вказаною адресою.

Також матеріали справи не містять доказів надання послуг, як і доказів відправлених претензій.

Вказувала, що подані до позову копії документів не завірені належним чином всупереч ч. 2 ст. 95 ЦПК України. Враховуючи, що подані до позову документи не є оригіналами та, як копії, належним чином не завірені, а саме не містять відмітку «з оригіналом згідно», особистого підпису особи, яка засвідчує копії, ініціали та прізвище, дату засвідчення копії, такі документи не можуть підтверджувати дійсні факти, зафіксовані в їх оригіналах, що нівелює їх доказову силу, а у разі відсутності у позивача оригіналів таких документів, зазначити про наявність у іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких долучаються, має бути долучено до позовної заяви. Недотримання обов`язкових вимог до змісту позовної заяви є перешкодою у відкритті провадження.

Зазначала, що розрахунок заборгованості не є доказом її наявності, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст. 76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом, а одностороннім відображенням розрахунків позивача і не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити справжність цих розрахунків. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить переліку господарських операцій, деталізації витрат, відсутні дані, ким і коли розрахунок сформовано, не вказані нормативно-правові акти, на підставі яких проводились нарахування і ціни/тарифи, встановлені цими актами, не зазначено одиниці виміру господарських операцій, відсутні акти приймання-передачі виконаних робіт та кошторис понесених витрат. Отже, неможливо встановити, чи надавались послуги, в якому обсязі, коли і ким. Позивачем не надано калькуляції кожної наданої ним послуги, у якій повинно бути зазначено розмір прибудинкової території, яка закріплена органом місцевого самоврядування за адресою відповідача. Крім того, до ціни послуги з утримання прибудинкової території входить миття один раз на місяць урн та сміттєвих баків, дегазація, дезінсекція та освітлення підвалів будинку, мокре прибирання сходових клітин та місць загального користування. Вказані послуги у їх будинку не надавались, зі слів жителів будинку, і доказів надання цих послуг позивачем також не надано. Сміттєпроводи в під`їзді взагалі заварено, що порушує будівельні санітарно-гігієнічні норми та проведено без згоди всіх мешканців.

Підкреслювала, що житлове приміщення не придатне для проживання, відповідачі не можуть повноцінно користуватися житлом, оскільки згідно акту № 163/53 від 19 серпня 2009 року, складеного КП «Київжитлоексплуатація» Будівельної лабораторії, житло у квартирі АДРЕСА_1 непридатне для проживання. Згідно статуту позивача, а саме п. 2.2.18, на нього покладено обов`язок проведення періодичного обстеження об`єктів житлового та нежитлового фонду з метою визначення їх технічного стану та відповідальності вимогам нормативних документів у встановленому порядку. У відповіді на відзив представник позивача зауважив, що КП «Керуюча компанія» створено 09 жовтня 2014 року, а отже до КП «Київжитлоексплуатація» не має жодного відношення, але якщо будинок за вказаною адресою перейшов на баланс підприємства, то акт № 163/53 від 19 серпня 2009 року підлягає розгляду судом, а також судом має бути встановлено правосуб`єктність підприємства.

Стосовно типового договору, вказували, що позивачем не доведено, що відповідачі особисто отримали газету (оферту), не надано належних та допустимих доказів підтвердження отримання відповіді від відповідача або вчинення дій, які б свідчили про його бажання укласти цей договір або фактичне користування наданими послугами. У типовому договорі в п.п. 8.1 зазначено, що свідоцтвом повного й беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання споживачем та оплати послуг. Щодо отримання послуг споживачем - позивачем не доведено надання таких послуг.

Відсутні докази проведення періодичного обстеження об`єктів житлового та нежитлового фонду з метою визначення їх технічного стану та відповідності вимогам нормативних документів у встановленому порядку. Також відсутні докази надання послуг з аварійного обслуговування внутрішньобудинкових систем диспетчеризації, обслуговування димовентиляційних каналів у встановленому порядку, здійснення будівельно-монтажних, ремонтних та інших робіт (п. 2.2.4, 2.2.18, 2.2.11 Статуту). Відсутня інформація щодо дотримання вимог техногенної та пожежної безпеки, чи наявні в нормативній кількості вогнегасники, чи існує система протипожежних заходів та чи утримується в постійній готовності тощо. У позовній заяві відсутні докази взяттям підприємством будинку за вказаною адресою на баланс та про передачу йому у господарське відання, відсутній передавальний акт, який вирішено затвердити рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270.

Зауважувала, що територіальна громада Деснянського району м. Києва та територіальна громада м. Києва не є засновниками Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та підприємства і як власники всього майна, що знаходиться на території громад, не передавали свою приватну власність, в тому числі їх будинок, адміністрації чи підприємству. Відтак, передача приватної власності територіальної громади м. Києва без відома громадян є грубим порушенням ст. 203 ЦК України, що дає підстави вважати, що передача приватної власності громадян є нікчемним правочином.

Вказувала, що обов`язок по укладенню договору покладено саме на експлуатуючу організацію згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ст. 8 п. 2, п.п. 2 та статуту підприємства, п. 2.2.2. За відсутності укладеного між сторонами договору не вбачається прав та обов`язків сторін.

Щодо формування тарифів, наводила абз. 4 п. 2 Порядку № 869, згідно якого тарифи на послуги розраховуються окремо за кожним будинком. Механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги. Відповідно до Порядку № 869, при розрахунку майже всіх складових тарифу у формулах застосовуються ті чи інші площі. Отже, порядок № 869 визначає, що якщо в технічному паспорті житлового будинку відображені та не відкориговані площі, необхідні для розрахунку тарифу на послуги, застосовуються площі, які зазначені в актах, складених за результатами проведених обмірів житлового фонду.

Наведене свідчить про те. що наявність технічних паспортів на будинки та інших відповідних документів на прибудинкові території є обов`язковою умовою при формуванні тарифів на утримання будинків і споруди та прибудинкових територій.

Матеріали справи не містять будь-якої необхідної нормативно-правової документації, не надано містобудівної та землевпорядної документації на будинок, для якого затверджувався тариф, відсутні акти обміру фактичної площі будинку та прибудинкових територій та будь-які документи, які б стосувались прибудинкової території. Технічний паспорт на будинок представник позивача надав майже перед ухваленням рішення, тому неможливо встановити, яку загальну площу було взято для розрахунку тарифу, чи був тариф саме для цього будинку розрахований правильно.

Також позивач керується тим, що тариф на послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій був затверджений розпорядженням КМДА «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» № 442 та № 668. Звертала увагу, що рішенням Окружного суду м. Києва від 06 липня 2018 року в справі № 826/8441/17 було визнано протиправним та скасовано розпорядження КМДА № 668 від 06 червня 2017 року, 20 грудня 2018 року рішення Окружного суду м. Києва від 06 липня 2018 року постановою апеляційного суду залишено без змін. Отже, з 20 грудня 2018 року скасуванням та втратою чинності розпорядження № 668 фактично поновлюється дія розпорядження № 442 від 30 квітня 2015 року. Тому є незрозумілим, який тариф використовувала КП «Керуюча компанія» при нарахуванні плати за надані послуги та при розрахунку заборгованості.

Звертала увагу на надану позивачем виписку з ЄДРПОУ, у якій у графі дата та номер запису в ЄДРПОУ, які і у графі номер, дата та час формування виписки вказана одна і та сама дата 27 червня 2023 року, а у графі прізвище, ім`я та по батькові осіб, які мають право вчиняти юридичні дії, вказана керівник Мнацаканян Л.А. Однак матеріали справи містять лише розпорядження № 940 від 29 вересня 2023 року про призначення Мнацаканян Л.А. на посаду директора шляхом укладення з нею контракту.

Зазначала, що клопотання про витребування доказів, які мають істотне значення для вирішення спору, задоволено по одному пункту з десяти.

Також у матеріалах справи є клопотання відповідача ОСОБА_2 , як матері дитини-інваліда, яка звільнена від сплати судового збору, однак суд, всупереч вимогам законодавства, стягнув з неї судовий збір.

Від позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Посилався на те, що скаржник хибно ставить під сумнів легітимність діяльності КП «Керуюча компанія» у період з 01 серпня 2020 року по 01 травня 2023 року, а також висловлює сумнів у повноваженнях представника, оскільки КП «Керуюча компанія» було створено 09 жовтня 2014 року на підставі рішення Київської міської ради № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», копію якого додано до матеріалів справи. Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48 за КП «Керуюча компанія» закріплено житловий фонд Деснянського району, і з того часу позивач безперервно забезпечує його управління, надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Виписки ЄДРПОУ КП «Керуюча компанія» додавались до матеріалів справи з кожною оновлюючою реєстраційною датою змін у юридичній особі та з кожною, відповідно, оновленою довіреністю представника, оскільки за період слухання справи змінювались реєстраційні дії щодо керівника, а також змінювався термін дії довіреності і посади представника. Виписки при кожній зареєстрованій зміні надавались як підтвердження актуальних повноважень керівника та поточного стану підприємства. Щодо твердження, що Гавриш Є.О. не є юрисконсультом в даному підприємстві, то дійсно такої посади Гавриш Є.О. не займала, подавала позовну заяву у статусі заступника начальника юридичного відділу, згодом начальника юридичного відділу. Повноваження представника повністю відповідають вимогам чинного законодавства, згідно ч. 2 ст. 60 ЦПК України у малозначних справах представником може бути особа, яка досягла 18 років і має цивільну процесуальну дієздатність.

Наводив зміст ст. 62 ЦПК України щодо документів, які підтверджують повноваження представника, правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року в справі № 9901/1/19 про те, що юридична особа може брати участь у справі через свого керівника або іншого представника, який діє на підставі довіреності. Відповідно до ст. 59 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Крім того, інший представник, який діє на підставі довіреності, може брати участь у справі.

Щодо посилання на іншу судову справу в частині повноважень представника, вказував, що зазначені відповідачем справи є нерелевантними, стосуються іншого виду судочинства. Ухвала, на яку посилається скаржник, дійсно мала місце, але стосувалась тимчасового не підтвердження повноважень представника на конкретній стадії тієї справи, що було зумовлено технічними недоліками. Після усунення всіх зазначених судом недоліків позов у справі № 910/9591/23, у якій також була представником Гавриш Є.О. , було прийнято до розгляду.

Щодо правомірності тарифів, пояснював, що до 09 червня 2018 року включно встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги належало виключно до повноважень органів місцевого самоврядування відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», і послуги з утримання будинків надавались з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, що відповідало Порядку формування тарифів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869. Так, КМДА, реалізуючи свої повноваження, опублікувала у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 77 від 03 червня 2015 року розпорядження КМДА № 442 від 30 квітня 2015 року, яким встановила тарифи на послуги з утримання будинків, що застосовувалися у період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2017 року. На виконання зазначеного закону комунальні підприємства, включаючи КП «Керуюча компанія», на основі типового договору підготували та, керуючись ст. 634 ЦК України, опублікували в газеті «Хрещатик» № 99 від 14 липня 2015 року договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згодом КМДА були сформовані та доведені до відома споживачів зміни до вказаного тарифу шляхом їх опублікування в газеті «Хрещатик» № 44 від 21 квітня 2017 року. Оскільки у визначений термін жодних зауважень та пропозицій до розрахунку тарифу від споживачів не надійшло, КМДА оприлюднило в газеті «Хрещатик» № 62 від 14 червня 2018 року розпорядження КМДА «Про встановлення тарифів...» від 06 червня 2017 року № 668. Тариф застосовувався в період з 01 липня 2017 року по 09 червня 2018 року.

Зауважував, що 10 червня 2018 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги», яким позбавлено органи місцевого самоврядування повноважень встановлювати тарифи на житлову послугу. З огляду на це, з 10 червня 2018 року виконавці послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій більше не призначаються, а тарифи на ці послуги не затверджуються органами місцевого самоврядування.

Згідно з п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Тобто з 10 червня 2018 року та до укладення співвласниками багатоквартирного будинку договору про надання послуг з управління будинком, підприємство надає послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на умовах, визначених існуючими договорами, а отже і за ціною, яка склалася на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Ця ціна є тотожною розміру тарифу, що застосовувався раніше. Таким чином, нарахування за послугу здійснюється у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Щодо типового договору, а також статусу відповідачів як споживачів та відсутності індивідуального договору, пояснював, що опублікування типового договору у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 від 14 липня 2015 року є належним і достатнім способом доведення його умов до відома всіх споживачів. Закон не вимагає персонального вручення газети кожному споживачу або отримання його особистої згоди на укладення такого договору. Факт проживання або користування житловим приміщенням у багатоквартирному будинку, який перебуває на обслуговуванні КП «Керуюча компанія», автоматично робить особу споживачем цих послуг. Відповідач, будучи користувачем житлового приміщення за адресою, де надаються послуги, є споживачем в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Його статус споживача підтверджується саме фактом його реєстрації та/або проживання у відповідному будинку, який обслуговує позивач, а також квитанціями про нарахування послуг, які є частиною матеріалів справи. Незважаючи на відсутність індивідуального підписаного договору обов`язок оплати послуг виникає в силу закону та факту їх надання, а відповідно твердження про відсутність доказів статусу індивідуального споживача є спробою уникнути відповідальності за оплату послуг.

Вважав безпідставними посилання відповідача на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва в справі № 826/8441/17 від 06 липня 2018 року, зазначив, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в частині, що стосується житлової послуги, був введений в дію з 10 червня 2018 року, тоді як рішення Окружного адміністративного суду м. Києва щодо скасування розпорядження КМДА від 06 червня 2017 року № 668 набрало чинності лише 20 грудня 2018 року. На той момент КМДА вже була позбавлена права встановлювати тарифи на житлові послуги. Отже, з 10 червня 2018 року КП «Керуюча компанія» надає послуги не за тарифом, встановленим скасованим розпорядженням КМДА від 06 червня 2017 року № 668, а за ціною, яка склалася на день введення в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Таким чином, скасування рішенням суду розпорядження КМДА № 668 не вплинуло на права та обов`язки сторін за укладеними договорами на утримання будинків та прибудинкових територій, і відповідно не є підставою для зміни ціни договору.

Підкреслював, що в рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва в справі № 826/8441/17 від 06 липня 2018 року та у постанові апеляційного суду немає жодного зобов`язання для КП «Керуюча компанія» щодо застосування попереднього тарифу або щодо здійснення перерахунку за надані послуги.

Зазначив, що техпаспорт на будинок було надано для ознайомлення суду та сторонам по справі безпосередньо в судовому засіданні.

Щодо підтвердження площі для розрахунку, пояснював, що розрахунок тарифу здійснювався на підставі відповідних нормативів та вихідних даних, що містяться у технічній документації на будинок, яка була надана для ознайомлення в суді. Загальна площа будинку та прибудинкової території, що використовувалася для розрахунку тарифу, була визначена відповідно до цих технічних документів та затверджених норм. При цьому основним доказом обґрунтованості вимог позивача є саме розрахунок заборгованості, який був наданий суду першої інстанції та ґрунтується на цих даних. Вимагати від комунального підприємства окремих актів обміру фактичної площі для кожного розрахункового періоду або для кожного будинку, де діють затверджені тарифи, є необґрунтованим і не передбачено чинним законодавством. Розрахунок базується на загальновизначених показниках, закріплених у технічній документації на об`єкт, а не на щомісячних обмірах.

Щодо нерелевантних доказів скаржника та доводів непридатності жилого приміщення для проживання, звертав увагу, що надані відповідачем до відзиву докази, датовані 2009 роком, не підлягають розгляду та не можуть бути прийняті судом до уваги. КП «Керуюча компанія» створено на підставі рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270, а отже ці документи не мають відношення до їх підприємства та не можуть слугувати доказами у даній справі. Крім того, посилання на непридатність житлового приміщення до проживання не має зв`язку з предметом позову.

Щодо розрахунку заборгованості, пояснював, що КП «Керуюча компанія» подавало суду детальний та обґрунтований розрахунок заборгованості, який є основним доказом, що підтверджує суму позовних вимог. Розрахунок заборгованості є аналітичним документом, що систематизує всі нарахування, враховує тарифи за відповідні періоди, обсяг наданих послуг та здійснені відповідачем оплати, виводячи остаточну суму боргу. Він є ключовим фінансовим документом, що дозволяє суду перевірити правильність і обґрунтованість заявлених сум. Натомість квитанції (рахунки) на оплату є додатковими доказами, які підтверджують факт щомісячного нарахування плати та інформування відповідача про його зобов`язання. Квитанції є підтвердженнями постійного надання послуг і виставлення рахунків, але вся деталізація боргу за спірний період міститься саме у розрахунку заборгованості.

Відповідачем ОСОБА_1 направлено відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій зазначала, що саме по собі рішення Київської міської ради № 270/270 не є беззаперечним доказом правосуб`єктності підприємства з моменту його створення, не є доказом повноважень представника та не дає підстав вважати діяльність підприємства легітимною. Будь-які акти приймання-передачі майна матеріали справи не містять, отже, неможливо встановити, чи дійсно майно, вказане у додатку № 1 розпорядження № 48 від 30 січня 2015 року, віднесене до сфери управління Деснянської РДА та чи закріплене на праві господарського відання за підприємством. Також відсутні будь-які докази фактичного надання зазначених позивачем послуг.

Звертала увагу, що повноваження представника і юридичної особи судом першої інстанції не встановлено.

Щодо договору і тарифів, вказувала, що в зв`язку з відсутністю договору не вбачаються права і обов`язки сторін, тому важко встановити, яку саме ціну/тариф використовує позивач для кожного споживача і з якого часу, підприємство не надало доказів факту проживання або факту користування житловим приміщенням, яке нібито перебуває на обслуговуванні КП «Керуюча компанія», так само, як і доказів фактичного надання послуг або їх споживання. Лише сам факт реєстрації споживача у приміщенні не є доказом факту надання послуг підприємством. Сама лише квитанція не є доказом факту надання послуг, як і розрахунок заборгованості не є доказом її наявності.

Вважала, що акт про непридатність для проживання в квартирі АДРЕСА_1 від 19 серпня 2009 року підлягає розгляду судом, якщо дійсно будинок перейшов на баланс підприємства.

Зазначала, що у відзиві на апеляційну скаргу в додатках відсутні докази направлення відзиву іншим учасникам справи.

Оцінюючи доводи ОСОБА_1 про ненадання позивачем доказів направлення відзиву іншим учасникам справи, апеляційний суд враховує, що КП «Керуюча компанія» направило копії відзиву на апеляційну скаргу на адреси електронні пошти відповідачів. Разом із тим, оскільки це не завадило особі, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 ознайомитися з відзивом та надати відповідь на нього, апеляційний суд приходить до висновку, що використаний позивачем спосіб направлення копії відзиву на апеляційну скаргу не призвів до порушення процесуальних прав учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга подана лише одним відповідачем ОСОБА_1 . Інші відповідачі апеляційну скаргу не подали та до апеляційної скарги ОСОБА_1 не приєдналися.

Відтак, правильність висновків суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом лише в частині відповідача, якою подано апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Як встановлено судом, згідно з рішенням Київської міської ради «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» № 270/270 від 09 жовтня 2014 року було створено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (надалі - КП «Керуюча компанія») з метою надання у Деснянському районі м. Києва послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території (а. с. 26 - 28 т. 1).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 06 січня 2015 року затверджено статут КП «Керуюча компанія» (а. с. 19 т. 1).

Відповідно п. 2.1. Статуту підприємство створено з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій та об`єктів (а. с. 20 - 25 т. 1).

Згідно розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48 майно комунальної власності, що перебуває в управлінні Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було передано в господарське відання КП «Керуюча компанія» (а. с. 29 - 30 т. 1).

Додатком до вказаного розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48 є перелік майна, що віднесене до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та закріплюється на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», в тому числі за адресою м. Київ вул. Академіка Курчатова (наразі Левицького), буд. 8 (а. с. 32).

Позивачем надано копію технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 (а. с. 171 - 177 т. 1).

КП «Керуюча компанія» розроблено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який є договором приєднання. Вказаний договір було опубліковано в офіційному друкованому засобі масової інформації Київської міської ради газеті «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року (а. с. 35 т. 1).

Згідно з пунктом 3.1 договору, опублікованого в газеті «Хрещатик», предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг у житловому будинку № «__» по вул. «__» у м. Києві, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановлені тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Згідно п. 3.1, 3.2, 3.3 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячно системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються в безготівковій формі.

Згідно п. 2.1 договору виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) розпорядженням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг.

На а. с. 33, 34 знаходяться витяги з газети «Хрещатик» з публікаціями тарифів на послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, затверджених розпорядженнями Київської міської державної адміністрації «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» № 442 та № 668 (п. 402).

Відповідачі зареєстровані в квартирі за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 13 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів від 05 вересня 1973 року оформлено особовий рахунок за адресою АДРЕСА_1 , трикімнатна квартира пл.. 41,9 кв.м., на ОСОБА_10 (а. с. 15 т. 1).

Розпорядженням Ватутінської районної держаної адміністрації м. Києва від 01 березня 2001 року № 222 «Про зміну договору найму житлових приміщень громадян Ватутінського району», розглянувши заяву ОСОБА_3 , надано дозвіл ЖЕК змінити договір найму трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , та укласти його з ОСОБА_3 , у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_10 - власника особового рахунку (а. с. 14 т. 1).

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 відсутні (а. с. 16 т. 1).

Позивачем надано розрахунок заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01 серпня 2020 року по 01 червня 2023 року, які надаються за адресою АДРЕСА_1 , в розмірі 13 208,64 грн. (а. с. 12 т. 1).

Згідно акту, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 13 вересня 2023 року, підписи яких засвідчено начальником ЖЕД-302, ОСОБА_3 з грудня 2011 року, ОСОБА_1 з березня 2015 року, ОСОБА_6 з вересня 2017 року, ОСОБА_7 з серпня 2019 року, ОСОБА_2 з березня 2020 року, ОСОБА_5 з березня 2020 року, ОСОБА_13 з 2020 року, ОСОБА_14 з березня 2020 року дійсно зареєстровані, але не проживають по цей час за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 82 т. 1).

Згідно акту, складеного КП «Київжитлоексплуатація» Будівельної лабораторії № 163/53 від 19 серпня 2009 року, обстеженням встановлено, що квартира АДРЕСА_1 непридатна для проживання по санітарно-гігієнічним характеристикам (а. с. 82 - 83 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в чинній редакції, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Зокрема, згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 755/10683/17, від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц).

Відповідно до ч 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що згідно акту про непроживання від 13 вересня 2023 року, відповідачі з певного часу за адресою реєстрації не проживали, з огляду на положення п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Разом із тим, послуга з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій є не комунальною, а житловою послугою відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на яку дія п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не поширюється.

Не можна погодитися з помилковими доводами апеляційної скарги, що квартира не приватизована, докази реєстрації права власності за відповідачами на квартиру, а також договір найму в матеріалах справи відсутні, враховуючи, що обов`язок оплати житлово-комунальних послуг покладено ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме на споживача, а не на власника квартири, тобто в тому числі на особу, яка за згодою власника користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

При цьому відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг, на що вказав Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2024 року по справі № 463/6799/18, додавши, що зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 7 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21).

Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що до суду не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що відповідачі є індивідуальними споживачами послуг за вказаною адресою, оскільки, зареєструвавши місце проживання саме за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 таким чином визначила, що вважає квартиру за цією адресою своїм місцем проживання.

Такі висновки узгоджуються з до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», відповідно до якого особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Відповідачем у апеляційній скарзі також було зазначено про те, що послуги позивачем не надавались.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що положеннями ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений порядок оформлення претензій споживачів.

Водночас, відповідачем не надано доказів звернення до позивача з претензіями, як того вимагає Закон України «Про житлово-комунальні послуги», а отже доводи про те, що послуги позивачем не надавалися, є безпідставними.

Є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про непридатність для проживання квартири за адресою АДРЕСА_1 , на підтвердження чого відповідачем надано акт № 163/53 від 19 серпня 2009 року, складений КП «Київжитлоексплуатація» Будівельної лабораторії, оскільки доказів непридатності квартири для проживання станом на період, за який позивач просив стягнути заборгованість, відповідачем надано не було.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено, що відповідачі особисто отримали газету (оферту) з текстом типового договору, не надано доказів на підтвердження отримання відповіді від відповідача, або вчинення дій, які б свідчили про його бажання укласти цей договір або фактичне користування наданими послугами, апеляційний суд враховує, що на виконання вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» керуючими компаніями 10 районів міста Києва було підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в газеті «Хрещатик» від 14.07.2015 року №99 (4695). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами.

Такі договори є договорами приєднання, а отже договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона може запропонувати свої умови.

Приписи статей 205, 634, 641, 642, 714 ЦК України і частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 зазначено, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

Встановлено, що відповідач від надання житлово-комунальних послуг у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася, а саме, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач протягом одного місяця з дня публікації договору в засобах масової інформації в письмовому вигляді повідомила позивача про свою відмову укласти договір, чи про свою незгоду з умовами опублікованого договору, а отже, така публічна оферта вважається погодженою та прийнятою відповідачем.

Апеляційний суд відхиляє необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що у позовній заяві відсутні докази взяття підприємством будинку на баланс та передачу йому у господарське відання, та яким саме чином - повністю або частково, відсутній передавальний акт, з огляду на наявне в матеріалах справи розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48, яким закріплене вказане в додатку № 1 майно, в тому числі будинок АДРЕСА_1 на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія» та наказано зарахувати це майно на баланс.

Доводи апеляційної скарги, що передача Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією власності територіальної громади м. Києва без відома громадян є грубим порушенням ст. 203 ЦК України, що дає підстави вважати таку передачу нікчемним правочином, відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки не відносяться до предмету даного позову про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Разом із тим, задовольняючи позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі тривалий час не виконували належним чином зобов`язання щодо оплати спожитих комунальних послуг, у зв`язку з чим у них утворилася заборгованість перед позивачем, доказів того, що відповідачі звертався до позивача з повідомленнями щодо того, що вони не користуються наданими позивачем послугами або щодо проведення звірки розрахунків, матеріали справи не містять, заперечення відповідачів на позов фактично не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, належних доказів своїх заперечень щодо боргу перед позивачем за житлово-комунальні послуги, відповідачами не надано.

Апеляційний суд не може погодитись з даними висновками, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається, на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Задовольняючи позов про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, суд першої інстанції залишив поза увагою, що як у розрахунку заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , так і у позовній заяві позивачем не зазначено, яким чином були розраховані щомісячні суми заборгованості і який тариф при цьому застосовано.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Керуюча компанія» зазначало, що з 10 червня 2018 року та до укладення співвласниками багатоквартирного будинку договору про надання послуг з управління будинком підприємство надає послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на умовах, визначених існуючими договорами, а отже і за ціною, яка склалася на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ і є тотожною розміру тарифу, що застосовувався раніше.

Так, дійсно, згідно п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Однак, конкретний розмір цієї ціни або тарифу, який застосовувався при обчисленні вартості послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яка надається відповідачу ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , позивачем у жодній з процесуальній заяв, які подавалися до суду першої інстанції та апеляційного суду, повідомлено не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, саме по собі надання до позовної заяви витягів з газети «Хрещатик» з публікаціями тарифів на послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, затверджених розпорядженнями Київської міської державної адміністрації «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» № 442 та № 668 (п. 402), не є підставою для висновку, який саме тариф (або ціна, тотожна такому тарифу) використовувалася КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» при здійсненні розрахунків з відповідачем.

Крім того, враховуючи, що під час установлення тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначається вартість усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, позивачем жодним чином не обґрунтована різниця у сумах до сплати, які виведені щомісячно в розрахунку заборгованості, з огляду на те, що площа квартири залишається незмінною, а складові заборгованості за послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розрахунку заборгованості не наведені.

Апеляційний суд приймає до уваги, що навіть загальна площа квартири, яка мала б використовуватися у розрахунках заборгованості за надану відповідачу послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, ані у позові, ані в розрахунку заборгованості не зазначена.

За даних обставин нарахування позивачем щомісячних сум заборгованості по послугам з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій не може вважатися обґрунтованим.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що жодних належних та допустимих доказів щодо розміру заборгованості матеріали справи не містять, а відтак позов КП «Керуюча компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій задоволено судом першої інстанції безпідставно, оскільки є недоведеним та необґрунтованим.

Оскільки позов не підлягав задоволенню в зв`язку з недоведеністю розміру заборгованості, апеляційний суд не оцінює доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять будь-якої необхідної нормативно-правової документації, містобудівної та землевпорядної документації на будинок, для якого затверджувався тариф, відсутні акти обміру фактичної площі будинку та прибудинкових територій, а з технічного паспорту на будинок по вул. Курчатова (Левицького) 8 у м. Києві, наданого позивачем, неможливо встановити, яку загальну площу було взято для розрахунку тарифу и чи був тариф саме для цього конкретного будинку розрахований правильно.

Крім того, апеляційний суд вважає слушними та погоджується з доводами апеляційної скарги, що додані до позовної заяви копії документів, всупереч вимогам ч. 2, 5 ст. 95 ЦПК України, не завірені належним чином, оскільки, дійсно, копії документів, долучених до позовної заяви, не завірені підписом представника позивача із зазначенням дати такого засвідчення, а містять лише відтиск штампу «З оригіналом згідно».

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що позовну заяву подано особою, яка не мала повноважень її подавати та представляти інтереси юридичної особи в суді, оскільки довіреність на ім`я Гавриш Є.О. видана особою, яка не мала повноважень її видавати, апеляційний суд враховує таке.

Згідно ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена (стаття 131-2 Конституції України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України (в редакції станом на день подання позову) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що ціна позову у даній справі становить 13859,38 грн., справа є малозначною, а отже представником позивача у даній справі може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (провадження № 14-105цс21) про закриття касаційного провадження зроблено висновки про те, що з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи у цивільному судочинстві можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд з керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень (пункт 25).

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина сьома статті 177 ЦПК України).

Відповідно до ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

До позовної заяви на підтвердження повноважень представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» додано копію довіреності, виданої 20 липня 2023 року підприємством в особі директора Мнацаканян Л.А., яка доручила заступнику начальника юридичного відділу Гавриш Є.О. представляти і захищати права та інтереси підприємства у місцевих та апеляційних судах, Верховному Суді, у органах державної влади, місцевого самоврядування та громадських об`єднаннях, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності (а. с. 11 т. 1).

Суд першої інстанції, ухвалою від 04 серпня 2023 року, приймаючи до розгляду та відкриваючи провадження у цій справі, встановив, що підстав для відмови у відкритті провадження по справі, повернення позову чи залишення його без розгляду немає.

Під час розгляду справи судом першої інстанції до матеріалів справи було долучено копію розпорядження Київського міського голови від 29 вересня 2023 року № 240, яким призначено Мнацаканян Л.А. на посаду директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (а. с. 120 т. 1).

Відомості про те, що Мнацаканян Л.А. обіймала посаду директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» станом на час видачі довіреності від 20 липня 2023 року від імені юридичної особи, в матеріалах справи відсутні.

Разом із тим, в подальшому повноваження Гавриш Є.О., начальника юридичного відділу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», було підтверджено новою довіреністю, виданою директором підприємства Мнацаканян Л.А. 10 жовтня 2023 року (а. с. 125 т. 1).

За наведених обставин позивачем в особі директора підприємства Мнацаканян Л.А., призначеної на посаду на підставі розпорядження Київського міського голови від 29 вересня 2023 року № 240, під час розгляду справи було підтримано заявлені ним раніше позовні вимоги, а Гавриш Є.О. мала повноваження представляти інтереси юридичної особи в малозначній справі на підставі виданої нею довіреності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №826/5500/18 сформувала універсальний принцип, зміст якого полягає у тому, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань судочинства, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.

Аналогічний висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі №826/23910/15, від 27 вересня 2023 року у справі № 367/1152/23.

Також Верховний Суд звертав увагу, що суд не повинен тлумачити положення пунктів 1, 2 частини першої статті 257 ЦПК України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя, адже наведене неодноразово було предметом розгляду в Європейському суді з прав людини (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/939/24, провадження № 61-11306св24).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Так, у рішенні від 25 січня 2000 року у справі "Miragall Escolano and Othersv. Spain" ("Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії", заяви № 38366/97, № 38688/97, № 40777/98, № 40843/98, № 41015/98, № 41400/98, № 41446/98, № 41484/98, № 41487/98, № 41509/98) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Pеrez de Rada Cavaniles v. Spain" ("Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії", заява № 3256-57) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також із положень Конвенції щодо реалізації права на доступ до суду, повернення цивільного позову або залишення його без розгляду з формальних підстав унеможливлює доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в даній частині відхиляються апеляційним судом як неспроможні.

При цьому посилання ОСОБА_1 на судову практику у іншій справі, у якій було залишено касаційну скаргу КП «Керуюча компанія» без руху в зв`язку з відсутністю документів, якими підтверджуються повноваження особи, яка подала касаційну скаргу, не приймаються апеляційним судом як нерелевантні, оскільки справа № 910/9591/23 є господарським спором і розглядається за правилами іншого судочинства, а також оскільки у справі № 910/9591/23, виходячи з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, спір не був малозначним.

Також апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються матеріалами справи, доводи апеляційної скарги, що у матеріалах справи є клопотання відповідача ОСОБА_2 як матері дитини з інвалідністю, яка звільнена від сплати судового збору, однак суд всупереч вимогам законодавства, стягнув з неї судовий збір. Будь-які клопотання відповідача ОСОБА_2 про звільнення її від сплати судового збору з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідачем ОСОБА_2 в межах даної справи не подавалось.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що звільнення від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачається для осіб з інвалідністю I та II груп, законних представників дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю, однак позовних вимог до неповнолітніх осіб позивачем КП «Керуюча компанія» у даній справі не пред`явлено.

Разом із тим, помилковість частини доводів апеляційної скарги не спростовує обґрунтованості апеляційної скарги в цілому, оскільки за наслідками апеляційного перегляду знайшли підтвердження доводи ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження підстав звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог до відповідача ОСОБА_1 та стягнення з неї судового збору ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

У частині вимог до інших відповідачів рішення суду першої інстанції ними не оскаржувалось, а тому не підлягає скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки за наслідками апеляційного перегляду апеляційну скаргу задоволено в межах вимог до ОСОБА_1 , з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3220,80 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» 14336,39 грн., а також судового збору в розмірі 383,43 грн., та прийняти в цій частині нову постанову.

Відмовити Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (м. Київ вул. Миколи Закревського 15 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 3220,80 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.