Справа №478/611/25 пров. №2/478/303/2025
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2025 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Сябренко І.П.

з участю: секретаря Крюкової О.М.

представника позивача Болюбаш І.О.

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду с-ще Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Казанківської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом,

В с т а н о в и в:

22 травня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовною заявою до Казанківської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,86 га., кадастровий номер: :01:000:0053, розташованої в межах території Дмитрівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом першої черги, після смерті матері, однак звернувшись до органів нотаріату у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, отримала усну відмову, оскільки надані нею документи не підтверджували родинні відносини із спадкодавцем, а саме у свідоцтві про народження позивача ОСОБА_1 та у свідоцтві про смерть матері ОСОБА_3 малися розбіжності в зазначені по-батькові матері.

На протязі тривалого часу позивач ОСОБА_1 намагалася самостійно виправити зазначені вище розбіжності, через органи державної реєстрації актів цивільного стану, однак неодноразово отримувала відмову щодо внесення змін до актового запису про смерть матері, або до актового запису про своє народження.

У серпні 2024 року звернувшись до адвоката за юридичною консультацією позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану їй було безпідставно відмовлено у внесенні змін до актового запису про народження та видачі нового свідоцтва про народження, оскільки розбіжності по-батькові « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 » є наслідками невірного перекладу з російської мови на українську мову при реєстрації її актового запису про народження. У зв`язку з чим, 23 серпня 2024 року позивачу ОСОБА_1 Новобузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було видано повторно свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , в якому в графі мати зазначена ОСОБА_3 .

Так, 16 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Боненко Т.Л. із заявою про прийняття спадщини, але отримала роз`яснення, що у зв`язку з тим, що вона до органів нотаріату на протязі шести місяців з дня смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зверталася, та не проживала разом із спадкодавцем на день її смерті вважається такою, що спадщини не прийняла, та було рекомендовано для продовження строку для прийняття спадщини звернутися до суду.

25 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенка О.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте приватним нотаріусом 19 травня 2025 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропуском встановленого ст.1270 ЦК України строку на прийняття спадщини.

Представник позивача вважає, що позивач ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з непереборними обставинами, яким не могла запобігти, оскільки на момент її смерті отримала безпідставну відмову від органів державної реєстрації актів цивільного стану, та у зв`язку з тим, що була юридично необізнана щодо захисту своїх прав та законних інтересів, а також у зв`язку із скрутними сімейними обставинами та за відсутності грошових коштів на звернення до суду.

Посилаючись на зазначені обставини представник позивача, просив визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном три місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2025 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 01 липня 2025 року закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач Казанківська селищна рада явку свого представника у судове засідання не забезпечила, надала суду заяву про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - Кіровоградська область Світловодський район с. Семигір`я, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 70 років, про що 17 лютого 2006 року складено відповідний актовий запис №6, місце смерті - Миколаївська область Казанківський район с. Дмитрівка, місце реєстрації виконавчий комітет Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія) серії НОМЕР_2 , виданого повторно Казанківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04 березня 2021 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої, в тому числі увійшла земельна ділянка, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4.86 га., розташована в межах території Дмитрівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, яка їй належала згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №746587, виданого 15 листопада 2005 року на підставі розпорядження Казанківської райдержадміністрації від 19 травня 2005 року за №260-р (копія) (а.с.14).

З свідоцтва про народження (копія) серії НОМЕР_3 виданим повторно Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького управління юстиції у Полтавській області від 07 березня 2014 року вбачається, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Кременчук Полтавської області, про що 12 грудня 1968 року складено відповідний актовий запис №2370, її батьками є: батько ОСОБА_7 та мати ОСОБА_8 (а.с.20).

З повідомлення Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Казанківського районного управління юстиції у Миколаївській області, за вих.№03/06.1-02-09 від 21.03.2014 року, вбачається, що в актовому записі про смерть №06 від 17 лютого 2006 року складеному (українською мовою) виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області зазначено по-батькові « ОСОБА_5 », стосовно пред`явлених документів, а саме у свідоцтві про народження є розбіжності в зазначені по-батькові матері, а саме: - в свідоцтві про народження зазначено по-батькові матір « ОСОБА_4 »; - в актовому записі про смерть « ОСОБА_5 ». Через виявлені розбіжності в написанні по-батькові матері повторно видати свідоцтво про смерть на « ОСОБА_4 » не видається можливим. Рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо підтвердження родинних стосунків (копія) (а.с.21).

Згідно свідоцтва про народження (копія) серії НОМЕР_1 виданим повторно Новобузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23 серпня 2024 року ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Кременчук Полтавської області, про що 12 грудня 1968 року складено відповідний актовий запис №2370, її батьками є: батько ОСОБА_7 та мати ОСОБА_3 (а.с.15).

Отже, позивач ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження (копія) (а.с.15), свідоцтвом про шлюб (копія) серії НОМЕР_4 (а.с.17), та свідоцтвом про шлюб (копія) серії НОМЕР_5 (а.с.16), та є спадкоємцем першої черги за законом.

З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №78369360 від 16 вересня 2024 року вбачається, що у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо заведених спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3 (а.с.23).

За роз`ясненнями приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Боненко Т.Л. від 16 вересня 2024 року №528/01-16, ОСОБА_1 пропустила встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з чим їй рекомендовано звернутися до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.22).

25 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенка О.О. із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.48-66 спадкової справи №23/2025).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №81506523 від 12 червня 2025 року вбачається, що приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О.О. 25 березня 2025 року заведено спадкову справу за №23/2025, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.48).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенка О.О. від 19 травня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із пропуском встановленого ст.1270 ЦК України строку для прийняття спадщини (копії) (а.с.27).

Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкодавець ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на випадок своєї смерті заповіт не залишила, а відтак спадкування відбувається відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України за законом почергово.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може лише спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі №752/11156/18-ц (провадження № 61-14082св20).

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Останнім днем визначеного законом строку для прийняття спадщини є 16 серпня 2006 року. Позивачка ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріуса звернулася лише 25 березня 2025 року, а відтак пропустила встановлений законом строк на прийняття спадщини.

Пропуск позивачем ОСОБА_1 строку для подання заяви про прийняття спадщини складав понад 18 років.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною другою вказаної статті передбачено, що у разі, якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 1272 ЦК України передбачені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, а саме, у разі, якщо спадкоємець протягом шестимісячного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 27 травня 2020 року у справі №336/1127/17.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі №459/2973/18 зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як свідчить тлумачення ч.3 ст.1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини.

Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі №405/7111/19-ц (провадження №61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного ст.1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи.

Такі правові висновки, висловлені Верховним Судом у постанові від 17 липня 2024 року у справі №348/808/20.

За правилами доказування, визначеними ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього.

Звертаючись до суду із позовом представник позивача як на поважність причин пропуску строку звернення позивача ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини посилається на те, що вона тривалий час намагалася виправити розбіжності в актових записах цивільного стану, які б підтверджували родинні відносини із спадкодавцем, і такі обставини унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Суд зазначає, що звернення позивача ОСОБА_1 лише у 2014 році до органів державної реєстрації актів цивільного стану щодо внесення змін до актового запису про смерть та повторної видачі свідоцтва про смерть матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отримання як вважає представник позивача безпідставної відмови у вчиненні зазначених дій, не впливає на поважність причин пропуску строків звернення з відповідною заявою та не доводить наявність труднощів для спадкоємця вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини у встановлені законом строки.

Крім того, слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач ОСОБА_1 зверталась до органів нотаріату у встановлені законом строки із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, обставин, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення нею, як спадкоємцем, дій щодо прийняття спадщини та поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, не наведено та не доведено.

Зважаючи на обставини справи, а саме: тривалість пропуску строку на прийняття спадщини, обізнаність позивача про смерть спадкодавця в межах передбаченого законом шестимісячного строку, у суду відсутні підстави вважати, що наведені представником позивача обставини є причинами, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій з прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини, у межах, передбаченого законодавством, шестимісячного строку, а тому суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на її рахунок.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Казанківської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, віднести на її рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 06.08.2025 року.

Суддя І.П. Сябренко