Справа № 367/2674/25
Провадження №2/367/3603/2025
УХВАЛА

про залишення без руху

10 березня 2025 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Горбачова Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості з оплати тимчасової непрацездатності та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості з оплати тимчасової непрацездатності та відшкодування моральної шкоди, яка не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, приходить до висновку про залишення її без руху з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Поряд з цим, в позовній заяві не зазначено ціни позову, хоча такий підлягає грошовій оцінці.

Визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів, передбачено статтею 176 ЦПК України, якою, зокрема пунктом 1 частини 1 встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів, ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати наказ від 06.02.2025 № 1685 Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН України» про звільнення ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Державну установу «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН України» поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера; 3) стягнути з Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; 4) стягнути з Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті допомоги з тимчасової непрацездатності в сумі 161583,02 грн. та середній заробіток за затримку сплати лікарняного хоча б за 45 днів середньоденної, коли позивач гостро потребувала реабілітації після операції, яку так і не пройшла, у сумі 98935,00 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні; 5) зобов`язати відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду в сумі 30000,00 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суд звертає увагу на той факт, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не містить зазначення періоду та суми грошових коштів, що підлягають стягненню; вимоги про стягнення заборгованості по виплаті допомоги з тимчасової непрацездатності в сумі 161583,02 грн. та середнього заробітку за затримку сплати лікарняного у сумі 98935,00 грн. також не містять зазначення періоду за який проводиться стягнення. Аналогічне стосується і вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно положень ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу

Однак, в позовній заяві не зазначено та до самої заяви не долучено доказів, на підставі яких можливо встановити суму такого заробітку та розмір заробітної плати позивача для його обрахунку.

Суд зауважує, що середньомісячна заробітна плата, зокрема у випадку вимушеного прогулу, обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Таким чином, позивачу необхідно долучити довідку про розмір середньої заробітної плати, або про виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, а також надати обґрунтовані розрахунки сум, що стягуються по вимогах щодо: стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по виплаті допомоги з тимчасової непрацездатності в сумі 161583,02 грн. та середнього заробітку за затримку сплати лікарняного у сумі 98935,00 грн., а також стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Також, в позовній заяві не зазначено та до самої заяви не було додано жодних доказів на підтвердження, як зазначає позивач, перебування останньої у відпустці без збереження заробітної плати у листопаді 2024 року та в період з 07.01.2025 р. по 08.02.2025 року включно, у відповідності до вимог чинного законодавства про працю; а також не зазначено та не додано до позову доказів на підтвердження невиплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 14.08.2024 по 23.08.2024 року.

Поряд з цим, залишається незрозумілою вимога про стягнення з відповідача на користь позивача допомоги з тимчасової непрацездатності, оскільки належного обґрунтування, чому відповідачем за вказаною вимогою має виступати саме Державна установа «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН України», тобто роботодавець позивача, а не Пенсійний фонд України, як уповноважений органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Суд також звертає увагу позивача на той факт, що з 01 жовтня 2021 року відповідно до Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066, для всіх закладів охорони здоров`я медичні висновки про тимчасову непрацездатність формуються в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я. При цьому, держателем зазначеного реєстру в свою чергу є саме Пенсійний фонд України у відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відтак позивачу слід обґрунтувати підстави для подання позивачем копій зазначених документів в паперовій формі.

Серед іншого, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоду в розмірі 30000,00 грн., позивач посилається на те, що дії відповідача спричинили їй значні моральні страждання та завдали шкоду фізичному та психоемоційному стану, вона зазнала значного стресу та емоційного напруження. Дії відповідача викликали в неї безсоння, тривожність, нервове виснаження та загальне погіршення здоров`я. Проте, позивач не надає обґрунтованого розрахунку заявленої суми, та не долучає будь-яких доказів на підтвердження факту наявності/перенесення зазначених численних розладів та погіршення стану здоров`я і їх взаємозв`язку з діями відповідача.

Суд зауважує, що право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди, в тому числі збитків, та причинного зв`язку між порушенням та завданої майновою та/або моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду. Таким чином, суд враховує, що позовна заява надійшла до суду 06 березня 2025 року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2025 року, становить 3028 грн.

Як вже було заначено вище, позивачем також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 30000,00 грн., що в свою чергу не охоплюється положеннями ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином позивачу необхідно сплатити 1211,20 грн. судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 30000,00 грн., відповідно до вищевказаних вимог закону. При цьому, до позовної заяви не було долучено жодного документу на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості з оплати тимчасової непрацездатності та відшкодування моральної шкоди, підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків, описаних вище.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості з оплати тимчасової непрацездатності та відшкодування моральної шкоди - залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду - 10 днів з дня отримання даної ухвали.

У разі не усунення недоліків у встановлений строк, позовна заява відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде визнана неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://ip.ko.court.gov.ua/sud1013/.

Суддя: Ю.В. Горбачова