Справа № 347/1296/25
Провадження № 22-ц/4808/1207/25
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Мальцевої Є.Є., Томин О.О.

секретаря Гудяк Х.М.,

з участю: представника ПАТ «Прикарпаттяобленерго» - Оліградського М.В., заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» на ухвалу Косівського районного суду, постановлену головуючою суддею Крилюк М.І. 27 червня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви позивачем ОСОБА_1 до АТ «Прикарпаттяобленерго» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заяву обґрунтовано тим, що заявник постійно проживає у приватному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 вказав, що він користувався електричною енергією з договірною потужністю 15 кВт на підставі договору №206-41 від 11.07.2005. 24.06.2025 в його будинку раптово зникла електроенергія. В той час у рамках його господарської діяльності (сільський зелений туризм) у будинку перебувало 40 дітей з України, в тому числі з м. Шостки. Заявник неодноразово звертався на гарячу лінію АТ «Прикарпаттяобленерго» з приводу вказаної ситуації, де йому повідомили, що до його будинку застосовано обмеження потужності до 5 кВт. Також заявнику було відмовлено у реєстрації скарги щодо незаконного обмеження потужності електропостачання до його будинку без жодного повідомлення, яке відбулося 24 червня 2025 року. Вважає, що дії АТ «Прикарпаттяобленерго» щодо обмеження електропостачання порушують його права як споживача, користувача нерухомого майна та суб`єкта господарювання. Відсутність електропостачання створює реальну загрозу життю та здоров`ю дітей, а також матеріальні збитки.

Зважаючи на викладене, просив забезпечити позов шляхом зобов`язання АТ «Прикарпаттяобленерго» негайно відновити електропостачання потужністю 15 кВт. Заборонити вчиняти будь-які дії з обмеження або припинення подачі електроенергії до будинку заявника до розгляду справи по суті.

Ухвалою Косівського районного суду від 27 червня 2025 року заяву задоволено. Зобов`язано АТ «Прикарпаттяобленерго» негайно відновити електропостачання потужністю 15 кВт до житлового будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 згідно з договором № 206-41 від 11.07.2005 та заборонено АТ «Прикарпаттяобленерго» вчинення будь-яких дій з обмеження або припинення подачі електроенергії до вказаного житлового будинку до розгляду справи по суті.

Не погодившись із ухвалою суду, представник АТ «Прикарпаттяобленерго» подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд першої інстанції неповно і не всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, зокрема: не містить реєстраційного номеру облікової картки платника податків заявника, наявність або відсутність електронного кабінету заявника. Крім того заява не містить предмету позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності, пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення. До заяви також не долучено документи, що підтверджують сплату судового збору.

Апелянт зазначає, що 01.07.2025 ОСОБА_1 подав позов, в якому просить визнати протиправними дії АТ «Прикарпаттяобленерго» щодо одностороннього обмеження електропостачання до 5 кВт за адресою: АДРЕСА_1 без попереднього повідомлення споживача ОСОБА_1 і без документальних підстав та зобов`язати АТ «Прикарпаттяобленерго» відновити електропостачання до будинку відповідача відповідно до умов договору № 206-41 від 11.07.2005. На думку скаржника, заходи забезпечення позову є тотожними заявленим позовним вимогам, що не допускається згідно з положеннями ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

Представник АТ «Прикарпаттяобленерго» вважає заяву про забезпечення позову необґрунтованою, оскільки відсутні підстави вважати, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суд.

З огляду на вказане, просить оскаржену ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

У поданих на апеляційну скаргу запереченнях, які по суті є відзивом, ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, оскільки вважає її необґрунтованою. Вказує, що місцевий суд мав достатньо інформації для ідентифікації сторін, а відсутність окремих відомостей, якщо вони є необов`язковими для розгляду заяви, не може бути підставою для відмови в її задоволенні. Вказав, що у заяві чітко вказано предмет позову відновлення електропостачання та заборона його обмеження. Також обґрунтовано необхідність забезпечення позову, оскільки припинення електропостачання створює загрозу для нормального функціонування житлового будинку заявника, який використовується для сільського туризму та забезпечення належних умов проживання сорока дітей. Вказує, що позов є немайнового характеру, а тому не зазначив ціну позову. Крім того зустрічне забезпечення не є обов`язковою умовою для задоволення заяви про забезпечення позову, а застосовується за ініціативи відповідача або суду відповідно до ч.1 ст. 154 ЦПК України. Апелянт відповідне клопотання не подав. ОСОБА_1 зауважує, що вказана справа стосується порушення прав позивача як споживача послуг електропостачання, а тому вимога сплати судового збору в даній справі не застосовується.

На думку позивача, заходи забезпечення позову (зобов`язання відновити електропостачання та заборона його припинення) не вирішують спір по суті, а лише запобігають подальшому порушенню прав позивача. Позовні вимоги стосуються визнання протиправними дій відповідача, зобов`язання відновити електропостачання повною договірною потужністю 15 кВт. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і не є тотожними позовним вимогам. Вказує, що заходи забезпечення пов`язані з предметом позову, оскільки запобігають погіршенню становища позивача до вирішення спору.

В засіданні апеляційного суду представник АТ «Прикарпаттяобленерго» доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Додатково пояснив, що ухвала Косівського районного суду від 27 червня 2025 року про відновлення електропостачання потужністю 15 кВт до житлового будинку ОСОБА_1 ПАТ «Прикарпаттяобленерго» виконана безвідкладно у добровільному порядку, і адміністрацією підприємства гарантується, що до завершення розгляду справи зменшення потужності електропостачання до будинку заявника не буде. Крім того, представник апелянта вказав, що зазначення в оскарженій ухвалі про заборону припинення електропостачання до будинку ОСОБА_1 може унеможливити у випадку виникнення аварійної ситуації проведення заходів, необхідних для ліквідації аварії та відвернення шкоди, зокрема споживачу електроенергії.

Заявник ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив з огляду на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, прийшов висновку про обґрунтованість зазначеної заяви, оскільки указаний вид забезпечення позову є єдиним ефективним способом запобігти можливим порушенням прав позивача до вирішення спору по суті.

Переглядаючи справу, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

З матеріалів справи вбачається, що заява про забезпечення позову за своїм змістом відповідає вимогам статті 151 ЦПК України і відповідає також суті інституту забезпечення позову, як гарантії дотримання прав позивача в разі ухвалення судом рішення на його користь.

Апеляційний суд не приймає доводи апелянта про повну невідповідність заяви про забезпечення позову цим вимогам. Зокрема заява містить необхідні реквізити, а також обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Апеляційний суд зауважує, що предметом позову у даній справі є оскарження дій АТ «Прикарпаттяобленерго» щодо одностороннього обмеження електропостачання позивача без попереднього повідомлення та документального обґрунтування, а також зобов`язання відповідача відновити електропостачання до будинку позивача.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ ««Прикарпаттяобленерго» підтвердив, що між сторонами дійсно виник цивільно-правовий спір з приводу зменшення потужності постачання електроенергії до будинку ОСОБА_1 , і з цього приводу в провадженні Косівського районного суду на даний час перебуває відповідна цивільна справа.

В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 посилається на договір № 206-41 від 11.07.2005, укладений між ним та АТ «Прикарпаттяобленерго».

Згідно з цим договором, зміст якого досліджено апеляційним судом, до будинку ОСОБА_1 визначено постачання електроенергії потужністю 15 кВт.

У місцевого суду при розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, який планувалось подати, не було ніяких інших документальних відомостей про те, що згаданий договір в подальшому було розірвано або змінено в частині визначення потужності електропостачання до будинку заявника. Тому висновок суду першої інстанції про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 щодо відновлення електропостачання обумовленої договором потужності колегія суддів вважає правильним, таким, що відповідає позиції Верховного Суду з питань забезпечення позову у подібних справах.

Зокрема, у справі № 922/211/24 Касаційний господарський суд, залишаючи без змін судові рішення попередніх інстанцій, якими було забезпечено позов, дійшов висновку, що встановлюючи відповідачу заборони на припинення розподілу електричної енергії, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про існування в такому випадку прямого зв`язку між обраним позивачем заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення, на підставі якого було направлено споживачу (позивачу) повідомлення припинення розподілу електричної енергії, яке (рішення) є предметом спору, тобто тим матеріально-правовим об`єктом, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Верховний Суд вважав необґрунтованими аргументи скаржника про те, що вжиття оскаржуваних заходів забезпечення позову обмежує законні права відповідача на проведення господарської діяльності, оскільки імперативні положення пункту 7.11 ПРРЕЕ підставою для незастосування заходів щодо припинення електропостачання споживачу визначають ухвалу про прийняття позовної заяви, а відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду підкреслює, що згідно пункту 7.11 ПРРЕЕ, на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі. Забезпечення позову - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (див. постанову Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 199/5431/20 (провадження № 61 - 2081св23)).

Мета застосування пункту 7.11 ПРРЕЕ збігається із метою забезпечення позову (див. пункти 45-46), а тому його реалізацію необхідно здійснювати в межах відповідного спору до ухвалення судового рішення по суті справи.

У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що вирішення питання щодо відновлення/припинення або обмеження електропостачання на підставі пункту 7.11 ПРРЕЕ здійснюється шляхом використання інституту процесуального права - забезпечення позову, це буде відповідати завданням та основним засадам судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у виді встановлення обов`язку вчинити певні дії.

Крім того, заявлений спосіб забезпечення позову, викладений у п.1 ухвали місцевого суду співвідноситься з предметом позову, а тому існує логічний зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, з огляду на те, що вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, забезпечить ефективний захист порушених прав у даній справі.

При цьому згідно частини десятої статті 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021року у справі № 914/1570/20.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що саме в межах однієї справи заходи забезпечення позову не повинні бути тотожними заявленим позовним вимогам.

Предметом заяви про забезпечення позову у справі є відновлення електропостачання споживача договірної потужності, в той час як предметом позову у даній справі є оспорювання дій відповідача про обмеження електропостачання до будинку позивача.

Однак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ПАТ «Прикарпаттяобленерго» щодо відсутності правової підстави для заборони вчинення будь-яких дій з обмеження припинення подачі електроенергії до житлового будинку заявника. По-перше, такої позовної вимоги як підключення, відновлення припиненого постачання електроенергії ОСОБА_1 не заявлялось. По-друге, названа судова заборона може бути неправомірною перешкодою у випадку необхідності попередження або ліквідації аварійних ситуацій для недопущення загрози життю і здоров`ю споживача та для запобігання спричинення йому шкоди. Тому оскаржену ухвалу у зазначеній частині слід змінити, виклавши відповідний її абзац в новій редакції.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» задовольнити частково.

Ухвалу Косівського районного суду від 27 червня 2025 року змінити, викласти абзац третій її резолютивної частини в новій редакції:

«Заборонити АТ «Прикарпаттяобленерго» вчинення дій з обмеження подачі електроенергії до житлового будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті».

В решті оскаржену ухвалу залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Є.Є. Мальцева

О.О.Томин

Повне судове рішення складено 11 серпня 2025 року.