ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 серпня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7835/24

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1125/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 березня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Овсієнко Ю.К.), ухвалене у м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 05 серпня 2022 року в розмірі 93 811,29 грн, з яких: 73 690,58 грн заборгованість за тілом кредита, 20 120,71 грн заборгованість за простроченими відсотками. Свої вимоги мотивувало тим, що 05 серпня 2022 року відповідач у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТP пароля підписав Паспорт кредиту, Заву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримав платіжний інструмент - кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії 09/26, тип універсальна. ОСОБА_1 користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування ним, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 березня 2025 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 05 серпня 2022 року в розмірі 93 811 грн 29 коп., а також 2422 грн 40 коп. судового збору. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків, а тому, відповідно до ст.ст.525, 526, 530, 533, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що до моменту скоєння щодо нього 09 травня 2023 року шахрайських дій він регулярно повертав суми боргу і за тілом кредиту, і за відсотковою ставкою. Внаслідок шахрайських дій відбулися 5 операцій з пересилання коштів на загальну суму 71 423 грн. ОСОБА_1 вказує, що інформація банку про надання ним повного спектру даних, які становлять державну таємницю, окрім номера картки, не відповідає дійсності. За доводами відповідача, суд першої інстанції не дослідив рівень його доходів для з`ясування можливості повернення боргу. Звертає увагу, що ОСОБА_1 неухильно дотримався умов для уникнення неправомірних операцій з рахунками і саме банківська установа повинна надавати суду належні і допустимі докази на спростування доводів клієнта, щоб довести, що останній своїми діями чи бездіяльністю сприяв у наданні доступу до власного карткового рахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить залишити її без задоволення. Позивач вказує, що саме ОСОБА_1 допустив дії, які призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що у відповідності до вимог Закону України «Про платіжні послуги» та положення «Про порядок емісії та еквайрінгу платіжних інструментів» покладає на нього відповідальність за здійснення платіжних операцій та переказів з використанням платіжного засобу.Отже саме на нього покладається обов`язок з повернення кредитних коштів.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що 05 серпня 2022 року ОСОБА_1 підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка являє собою Генеральний кредитний договір, визначає істотні умови кредитування «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка» для максимального можливого розміру кредитного ліміту (а.с.35-46). Пунктом 2.1.1.9 заяви встановлено, що договір починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 05 серпня 2022 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 21 липня 2024 року останній має заборгованість перед банком в сумі 93 811 грн 29 коп., з яких за тілом кредиту 73 690,58 грн, за простроченими відсотками 20 120,71 грн (а.с. 22-23).

09 травня 2023 року ОСОБА_1 подав до органів поліції заяву про вчинення кримінального правопорушення, в якій просив провести перевірку по факту заволодіння його грошовими коштами шахрайським шляхом, перейшов за посиланням в «Інстаграмі», де останній залишив дані своєї картки «ПриватБанк», в подальшому грошові кошти були зняті. Відомості за вказаною заявою було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 травня 2023 року (а.с.79 зворот).

Також 10 травня 2023 року відповідач звернувся із письмовою заявою до директора АТ КБ «ПриватБанк», в якій повідомив, що став жертвою інтернет-шахрайства 09 травня 2023 року з інтернет-ресурсу Інстаграм перейшов за посиланням на сторінку, де вказав номер картки, після чого зловмисники заволоділи грошовими коштами з його картки в розмірі 74 076,81 грн (а.с.79).

Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ст.12, ч.1, 5-7 ст.81, ч.1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За положеннями ч.1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

У справі, що переглядається, встановлено і не заперечується відповідачем, що на одному із веб-сайтів ОСОБА_1 побачив оголошення з посиланням на отримання фінансової допомоги і, зайшовши за посиланням, отримав дзвінок від невідомої особи, яка представилась представником банку та порадила відкрити новий рахунок у банку, куди надійдуть кошти, після чого він погодився на пропозицію та діяв за вказівками невідомої особи, надавши номер власної банківської картки.

До відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» подало висновок службової перевірки запиту Дирекції зі стягнення проблемної заборгованості щодо звернення клієнта банку ОСОБА_1 з додатками (виписка по рахунку, витяги з програмних комплексів банку, інформація про входи в Приват24, аудіозапис звернення відповідача на лінію підтримки 3700). Одночасно позивач заявив клопотання про поновлення строку для подання доказів та приєднання їх до матеріалів справи.

Зазначені докази не були подані позивачем до суду першої інстанції.

Проте, АТ КБ «ПриватБанк» у своїй позовній заяві і у відповіді на відзив на позовну заяву посилалося на висновок службової перевірки від 18 червня 2024 року, а також на запис телефонної розмови відповідача на гарячій лінії банку. Відповідно відсутні підстави стверджувати, що вищевказані докази є новими і такими, що підтверджують нові обставини, які не встановлювалися в місцевому суді.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається, що твердження банку про повідомлення ним не лише номера банківської карти, а й інших реквізитів власного рахунку та пароля, логіна входу до Приват24, є лише припущеннями, які не підкріплені належними доказами.

Саме на спростування таких тверджень позивачем подано вищевказані докази.

Виходячи з приписів ч.2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України, з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, колегія суддів апеляційного суду приймає додані до відзиву на апеляційну скаргу докази в якості належних.

Відповідно до висновку службової перевірки запиту Дирекції зі стягнення проблемної заборгованості щодо звернення клієнта банку ОСОБА_1 , складеного 18 червня 2024 року, дійсно з карти клієнта було проведено транзакції на суму 71 423 грн, що мало місце 09 травня 2023 року. Проведені транзакції вказують на те, що виконані вони через платіжний сервіс П-24 клієнта банку ОСОБА_1 , а також через сервіс Ай-пей клієнта. Дії в П-24 та списання коштів проведені з перевіркою через фінансовий номер, який був у клієнта. Вхід в Приват24 виконувався з використанням конфіденційних даних, таких як логін та пароль, також додатково на фінансовий номер клієнта надходив IVR-дзвінок для підтвердження операції, тобто по технології 3Д-секюр. Вказані інтернет-операції банк не може оспорювати згідно правил міжнародних платіжних систем. Порушень безпеки при цьому не виявлено. Грошові кошти з належної клієнту карти були переведені на рахунок клієнта АТ Таскомбанк. Вказана карта внесена до списку скомпрометованих карт. Перевіркою входів у П-24 під обліковим записом клієнта ОСОБА_1 у період викрадення коштів встановлено, що такі входи відбувалися з типового пристрою YAL-L21/ Huawei, при цьому присутній також нетиповий пристрій M2012K11AG/Poco. Авторизація вказаного пристрою проведена із коректним введенням логіну та паролю та підтвердженням таких входів через фінансовий телефон клієнта. Перевіркою архіву телефонних розмов на сервісі Voice Record System дзвінків на гарячу лінію банку щодо факту шахрайства встановлено, що ОСОБА_1 повідомив про шахрайство 09 травня 2023 року о 19:48:35, тобто вже після проведення фінансової операції з перерахунку коштів.

Службовою перевіркою встановлено, що грошові перекази коштів з карти клієнта банку ОСОБА_1 , що мали місце 09 травня 2025 року, з якими незгодний останній, знаходяться в зоні відповідальності клієнта, банк не несе відповідальності за вказані перекази.

Згідно з аудіозаписом звернення ОСОБА_1 на лінію підтримки банку відповідач на запитання представника банку відповів, що, перейшовши за посиланням в мережі Інтернет, повідомив шахраям пароль від застосунку Приват24, номер своєї банківської карти і свій номер телефону.

Згідно з п. 2-5 ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Частиною 3 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури (у тому числі платіжними інструментами, обладнанням, програмним забезпеченням). У разі недотримання користувачем зазначених вимог надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій.

Підпунктом 1 п. 136 та п. 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління НБУ №164 від 29 липня 2022 року (далі - Положення), користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

У п. 146 розділу VII Положення зазначено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Колегія суддів вважає, що у даній справі доведено, що ОСОБА_1 , як користувач банківських послуг, своїми діями спричинив втрату відомостей та надав доступ до додатку Приват24, надав фінансовий телефон та інформацію, яка дала змогу ініціювати за його особовим рахунком здійснення платіжних операцій, зокрема, можливість знімати кредитні кошти та здійснювати перекази, що покладає на нього відповідальність за здійснення платіжних операцій та переказів з використанням платіжного засобу, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов банку.

Таким чином, твердження відповідача про те, що суд не навів жодних доказів, які б свідчили про те, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв утраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи, зокрема особистими поясненнями відповідача представнику банку підтверджено, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо неповідомлення та іншим чином нерозголошення індивідуальної облікової інформації та іншої інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції, не дотримався.

Доводи відповідача про те, що банк проігнорував факт вчинення шахрайства, не заслуговують на увагу, оскільки із запису телефонної розмови вбачається, що представник банк сформував запит на шахрайство, повідомив про автоматичне блокування банківської карти та входу в застосунок Приват24, зафіксував номер телефону, з якого телефонували відповідачу, і запропонував звернутися із відповідною заявою до кіберполіції та органів Національної поліції.

Чинним законодавством не передбачено врахування рівня доходів боржника під час вирішення в судовому порядку питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому посилання ОСОБА_1 на недослідження судом першої інстанції його рівня доходів для з`ясування можливості повернення такого боргу, є безпідставними.

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 неухильно дотримався умов для уникнення неправомірних операцій з його рахунками, враховуючи, що він звернувся на гарячу лінію банку вже після надання невідомій особі можливості входу в Приват24, реквізитів карти, номеру телефону та після списання коштів.

Ураховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2025 року.

Головуючий: Судді: