Справа № 696/308/21
Провадження № 2/696/1/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області у складі :

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретарі Степановій Н.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 , проживає по АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Михайлівська сільська рада Черкаського району Черкаської області (, знаходиться по вул. Героїв Майдану, б. 27 в с. Михайлівка Черкаського району Черкаської області) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

встановив:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась в суд з вказаним позовом.

Свої вимоги Позивач мотивувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2019 року вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 . З того часу вона являється користувачем земельної ділянки площею 0,2250 га з кадастровим номером :01:001:1031 та цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд через розміщення на ній придбаного житлового будинку. Сусідня земельна ділянка площею 0,2393 га з кадастровим номером :01:001:0492 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на даний час перебуває у власності в порядку спадкування ОСОБА_4 (далі - Відповідач). Позивач мала намір оформити земельну ділянку під своїм будинком у власність, але як було виявлено в ході підготовки матеріалів земельні ділянки між собою мали накладення, тобто існують невідповідності існуючої межі між ними, що являється перешкодою у користування Позивачем земельною ділянкою під належним їй житловим будинком з надвірними спорудами, а тому просила суд зобов`язати Відповідача усунути перешкоди в користуванні цією земельною ділянкою шляхом її звільнення.

Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, надано строк для подачі заяв по суті.

Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року поновлено провадження у справі, та у зв`язку з клопотанням представника Позивача ухвалою суду від 14 листопада 2022 року призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу, провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 13 серпня 2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року у справі проведено заміну Відповідача його правонаступником.

Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд.

В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні представник Відповідача позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що у Відповідача з попередніми власниками не було спорів щодо користування належною йому земельною ділянкою. Фактичних меж, які б розділяли його земельну ділянку з ділянкою Позивача, не має. Позивач жодних дій зі встановлення межових знаків не провела, а тому акт огляду земельної ділянки і встановлення меж судом не може бути прийнято як доказ. Позивач не вказує, якими саме діями Відповідач створює перешкоди. Згідно електронної карти земельного кадастру земельні ділянки не мають накладень. Не виключає, що у разі допущеної помилки при формуванні земельної ділянки Позивача, таке може бути усунуте органом, що веде земельний кадастр.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Позивач являється власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 19 липня 2019 року.

Вказаний будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером № :01:001:1031 площею 0,2250 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно договору купівлі-продажу від 19 липня 2019 року Позивач взяла на себе зобов`язання переоформити право користування або набути право власності на цю ділянку (а.с. 8-11 т.1).

Листом №09-06/109 від 12 вересня 2019 року Михайлівською сільською радою поінформовано Позивача про можливість передачі їй земельної ділянки у власність після отримання нею витягу про цю земельну ділянку з державного земельного кадастру (а.с. 18 т.1).

Позивач не має можливості отримати відповідний витяг з державного земельного кадастру, так як при вивченні графічних матеріалів сертифікованим інженером-землевпорядником виявлено, що земельна ділянка, на якій знаходиться будинок Позивача, накладається із сусідньою земельною ділянкою з кадастровим номером № :01:001:0492 площею 0,2392 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, яка перебуває на час розгляду справи у власності Відповідача, так як право власності на неї перейшло до останнього в порядку спадкування після смерті батька, про що складено акт огляду і встановлення меж земельних ділянок (а.с. 26 т.1).

Як слідує з витягів Державного земельного кадастру земельна ділянка, якою користується Позивач :01:001:1031 площею 0,2250 га) пройшла державну реєстрацію пізніше (10 липня 2019 року) за земельну ділянку Відповідача :01:001:0492 площею 0,2392 га пройшла реєстрацію 29 грудня 2015 року) (а.с. 19 та 27 т.1).

Також, на час оформлення технічної документації на земельну ділянку Позивача згідно акту від 02 липня 2019 року попередні користувачі цих двох земельних ділянок ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) констатували, що між ними відсутні суперечності щодо межових знаків між земельними ділянками. Також, вказаним документом констатовано, що межі земельної ділянки :01:001:1031 площею 0,2250 га були закріплені в натурі межовими знаками встановленого зразка у кількості 5 штук, а межі цієї земельної ділянки в точках 1,2,3, НОМЕР_3 межі проходили по існуючій огорожі та будівлі. При цьому, попередньому користувачу вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_5 були передані ці межові знаки під відповідальне зберігання (а.с. 86 т.1).

Сторони повідомляли суд, що на місці знаходження земельних ділянок на час судового розгляду межові знаки як такі відсутні.

Згідно висновку земельно-технічної експертизи № 1184/21/1870/22-23 від 28 вересня 2022 року фактичний розмір земельної ділянки що перебуває у користуванні Позивача :01:001:1031) відповідає своєму розміру згідно договору купівлі-продажу, і накладення земельної ділянки Відповідача :01:001:0492) відсутнє (а.с. 156-166 т.1).

Водночас, згідно висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи №1266/23-23 від 17 липня 2024 року площа земельної ділянки, що перебуває у користуванні Позивача :01:001:1031) в порівнянні з відомостями про неї з Державного земельного кадастру та даними про фактичне користування Відповідачем своєю земельною ділянкою :01:001:0492) зменшена на 6,29 м2 за рахунок накладення на неї останньої земельної ділянки (а.с. 221-226 т.1).

Як пояснив в судовому засіданні сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_7 на даний час відсутні два або більше різні землевпорядні документи, згідно яких можна було б дійти висновку, що одна із спірних земельних ділянок займала б іншу. Між цими спірними ділянками є вільна ділянка і вони не накладаються, але тут неправильні координати, так як при виході на місце ситуація інша. Перша земельна ділянка, яка є у власності Відповідача, була сформована невірно. При наявній документації, відомості про цю ділянку треба технічно змінювати. На місці межових знаків між земельними ділянками не має і огорожа відсутня.

Експерт ОСОБА_8 показав, що за своїм визначенням накладення спірних земельних ділянок відсутнє, так як відсутні землевпорядні документи про таке. Але якщо почати створювати земельні ділянки по їх координатах, то ці накладення мають місце. Згідно електронної карти накладення відсутні, але перетин відбувається, якщо їх вимірювати по фактичному користуванню. При проведенні додаткової експертизи межі фактичного користування визначались по даним первинної експертизи.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; індексна кадастрова карта (план) - картографічний документ, що відображає місцезнаходження, межі і нумерацію кадастрових зон і кварталів та використовується для присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам і ведення кадастрової карти (плану); кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Статтею 18 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є: індексні кадастрові карти (плани) України, Автономної Республіки Крим, областей, районів, сіл, селищ, міст; індексні кадастрові карти (плани) кадастрової зони, кадастрового кварталу; кадастрові карти (плани) Автономної Республіки Крим, областей, районів, сіл, селищ, міст, інші тематичні карти (плани), перелік яких встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру; Поземельні книги.

Згідно ст.11 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів. Зміна вимог норм та правил, технічних регламентів щодо показників точності або способів її визначення, зміна геодезичної або картографічної основи Державного земельного кадастру (у тому числі систем координат), що використовувалися для його ведення, не є підставою для визнання відомостей Державного земельного кадастру такими, що підлягають уточненню, якщо на момент їх внесення вони відповідали нормам та правилам, технічним регламентам.

До Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення(категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; частину земельної ділянки, на якій може проводитися гідротехнічна меліорація; відомості про назву, код (номер)меліоративної мережі, яка забезпечує гідротехнічну меліорацію відповідної земельної ділянки; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (ст.15Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Частиною 5 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр`передбачено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Також, відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Згідно ст.37 Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб. Повідомлення про виявлення помилки може бути надіслано також в електронному вигляді з Державного аграрного реєстру через Єдиний портал адміністративних послуг, у тому числі через інтегровану з ним інформаційну систему центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У разі виявлення технічної помилки, допущеної в записах Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення, зазначений орган у п`ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу.

Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах.

Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. (ст. 78 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).

Згідно ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що матеріали справи дають підстави стверджувати, що результати топографо-геодезичної роботи, натурного обстеження об`єктів дослідження встановлено, що земельна ділянкаВідповідача :01:001:0492 площею 0,2392 га, яка пройшла реєстрацію 29 грудня 2015 року) накладається на земельну ділянку, яка пройшла державну реєстрацію пізніше (10 липня 2019 року) і якою користується Позивач :01:001:1031 площею 0,2250 га). Саме через таке накладення Позивач має труднощі у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка перебуває у його фактичному користуванні, а отже не може оформити право власності на неї.

Між сторонами виник спір про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

При цьому, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (ч.5 ст.319 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

У справі що розглядається йдеться не про фізичне накладення земельних ділянок, а лише про технічні помилки, які містяться у технічній документації Відповідача, а саме невірність зазначених координат земельної ділянки, що призводить до накладення між відомостями з Державного земельного кадастру та даними про фактичне користування земельними ділянками, і яке може бути усунене лише ним як власником земельної ділянки. Про наявність такої помилки наголошували опитані в судовому засіданні експерт та сертифікований інженер-землевпорядник.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, зміст заявлених позовних вимог, позов підлягає до частково задоволення, а саме слід: усунути ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкоюплощею 0,2250 га з кадастровим номером :01:001:1031 та цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, якою вона фактично користується як ділянкою, на якій розміщений її житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , що перейшов у її власність на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2019 року, зобов`язавши ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 привести межі належної йому земельної ділянки площею 0,2393 га з кадастровим номером :01:001:0492 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у відповідності до межі присадибної ділянки ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , усунувши накладку на її земельну ділянку, площею 6,29 кв. м.

Такі висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 травня 2025 року по справі № 127/29339/22, так як базуються на однакових правових нормах та їх застосуванні у подібних правовідносинах

Щодо розподілу понесених судових витрат, суд виходить з наступного.

Позивач ОСОБА_1 в ході розгляду справи понесла наступні судові витрати : 908,00 грн. судового збору за подання позовної заяви (а .с.6, т.1), 1000 грн. на правничу допомогу (а.с. 34-35 т.1), 11 154 грн. 65 коп. на оплату вартості первісної експертизи (а.с. 124 т.1 та відповідна квитанція про її сплату), 7 173 грн. 26 коп. на оплату вартості додаткової експертизи (а.с. 206 т.1 та відповідна квитанція про її сплату), а всього понесла судових витрат в розмірі 20 235 грн. 91 коп.

Відповідач ОСОБА_4 поніс наступні судові витрати: витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Сторони взаємно клопотали про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, зазначаючи, що кожною стороною вони завищені, неспівмірні зі складністю справи.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Європейський суд також неодноразово виснував, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Виходячи із положень ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи позицію сторін, характер виконаних адвокатами роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, відповідність таких витрат складності справи, виходячи з засад розумності та конкретних обставин справи, суд виснує, що розмір витрати на правничу допомогу обох сторін не є завищеним, і вони відповідають критерію розумності та справедливості, співмірності та обґрунтованості у цій справі.

Оскільки до задоволення підлягає лише частина заявленої вимоги із уточненням, відповідно з Відповідача на користь Позивача слід стягнути половину понесених нею витрат, що становить 10 117 грн. 96 коп. (20 235,91 : 2), та з Позивача на користь Відповідача також слід стягнути половину понесених ним судових витрат, що становить 5 000 грн. (10 000 : 2 = 5 000).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 , проживає по АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Михайлівська сільська рада Черкаського району Черкаської області (, знаходиться по вул. Героїв Майдану, б. 27 в с. Михайлівка Черкаського району Черкаської області) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкоюплощею 0,2250 га з кадастровим номером :01:001:1031 та цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, якою вона фактично користується як ділянкою, на якій розміщений її житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , що перейшов у її власність на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2019 року, зобов`язавши ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 привести межі належної йому земельної ділянки площею 0,2393 га з кадастровим номером :01:001:0492 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у відповідності до межі присадибної ділянки ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , усунувши накладку на її земельну ділянку, площею 6,29 кв. м.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 , проживає по АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати на суму 10 117 грн. 96 коп. (десять тисяч сто сімнадцять гривен 96 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 , проживає по АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати на суму 5 000 грн. 00 коп. (п`ять тисяч гривен).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : В.В.Шкреба