Справа № 521/3239/25
Номер провадження № 2/521/3218/25
25 липня 2025 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - Леонова О.С.,
при секретарі судового засідання Должненко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики
Короткий зміст вимог позовної заяви.
У березні 2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якій представник позивача ОСОБА_3 просить суд: стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 992 843,82 гривень, який складається з наступних складових: Основний борг: 347 687,60 грн. Інфляційне збільшення: 195 089,82 грн. Штрафні санкції: 413 887,90 грн (подвійна облікова ставка НБУ) + 36 178,50 грн (3% річних), що разом становить 450 066,40 грн.
Позовні вимоги ґрунтуються на наступних доводах: 09.09.2021 року між позивачкою (позикодавець) та відповідачкою (позичальник) був укладений договір позики на суму 347 687,60 грн, що еквівалентно 13 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення. Договором передбачалося, що у разі девальвації гривні сума повернення буде еквівалентна 13 000 доларів США за курсом на момент повернення.
Відповідачка зобов`язувалася повернути кошти до 08.03.2022 року, але не виконала це зобов`язання.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, позивачка вимагає стягнути суму боргу з урахуванням інфляційного збільшення, а також 3% річних та подвійної облікової ставки НБУ за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України та передано судді Громік Д.Д.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишено без руху.
До суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 про відвід головуючому по справі - судді Громіку Д.Д., мотивуючи її тим, що суддя Громік Д.Д. вже розглядав справу між тими самими сторонами з тих самих підстав позову та належним чином не дослідив фактичні обставини справи, до того ж провадження у вказаній справі, на погляд заявника, не було відкрито та розглянуто, а ухвала є та була необґрунтована та незаконна. Зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 з невідомих обставин, другий раз поспіль знову знаходиться в провадженні у судді Громіка Д.Д. що викликає підозру щодо можливості незаконного втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.03.2025 року заявлений представником позивача Зимою Л.М. відвід головуючому судді Громіку Д.Д. визнано необґрунтованим. Задоволено самовідвід судді Громіка Дмитра Дмитровича по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Передати цивільну справу №521/3239/25 до канцелярії Малиновського районного суду м. Одеси для подальшого визначення головуючого по справі, відповідно до вимог процесуального законодавства.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси справу було передано на розгляд судді Леонову О.С.
24.03.2025 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси вказану заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
07.04.2025 року до суду надійшла заява від представника позивача про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду Малиновського районного суду м. Одеси від 09.04.2025 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.
У зв`язку зі зміною назви суду від 30.04.2025 року було здійснено перейменування з Малиновського районного суду м. Одеси на Хаджибейський районний суд м. Одеси.
Ухвалою суду Хаджибейського районного суду м. Одеси від 03.07.2025 року було закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника позивача Зима Л.М. про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду остання не подавала, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства не є перешкодою для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Отже, суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі письмових матеріалів.
Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що 09.09.2021 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Позичальник) було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальовою К.І., реєстровий номер 1510.
Суму позики Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю готівкою в строк до 08.03.2022 року включно (п. 4 Договору).
В матеріалах справи відсутні докази повернення боргу.
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов.
Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15, від 13 грудня 2017 року в справі № 6-996цс17 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).
Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Судом встановлено, що 09 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 347 687,60 грн. Пунктом 4 цього договору визначено строк повернення позики до 08 березня 2022 року включно. Відповідач свої зобов`язання не виконала.
Суд погоджується з вимогою позивача щодо стягнення суми основного боргу, оскільки факт його існування підтверджується умовами договору позики.
Щодо нарахованих позивачем санкцій, суд враховує наступне:
3% річних та інфляційні втрати. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Суд вважає вимогу позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат правомірною.
Облікова ставка НБУ. Суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення «подвійної» облікової ставки НБУ як штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання є помилковою інтерпретацією правових норм. Натомість, суд застосовує положення частини 1 статті 1048 ЦК України, яка передбачає, що якщо договором не встановлено розмір процентів за користування позикою, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
На підставі викладеного, суд здійснив власний розрахунок загальної суми заборгованості:
1. Сума основного боргу: 347 687,60 грн.
2. Інфляційні втрати: Суд погоджується з розрахунком позивача, який становить 195 089,82 грн.
3. 3% річних за прострочення (з 09.03.2022 по 03.03.2025):
Період прострочення становить 1091 день.
Розрахунок: 347 687,60 грн * 3% / 365 * 1091 = 31 180,70 грн.
4. Проценти за статтею 1048 ЦК України (на рівні облікової ставки НБУ):
З 09.03.2022 по 02.06.2022 (86 днів) ставка 10%. Розрахунок: 347 687,60 * 0,10 / 365 * 86 = 8 185,73 грн.
З 03.06.2022 по 26.07.2023 (419 днів) ставка 25%. Розрахунок: 347 687,60 * 0,25 / 365 * 419 = 99 997,74 грн.
З 27.07.2023 по 03.03.2025 (586 днів) ставка змінювалась, суд застосовує її середній розмір. Розрахунок: 347 687,60 * 0,15 / 365 * 586 = 83 868,51 грн.
Загальна сума процентів за ст. 1048 ЦК України становить:
8 185,73 + 99 997,74 + 83 868,51 = 192 051,98 грн.
Загальна сума, що підлягає стягненню, становить:
347 687,60 грн (основний борг) + 195 089,82 грн (інфляційні) + 31 180,70 грн (3% річних) + 192 051,98 грн (проценти за ст. 1048) = 766 010,10 грн.
З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Розрахунок та обґрунтування судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 заявила позовні вимоги на загальну суму 992 843,82 грн та понесла витрати зі сплати судового збору у розмірі 7942,75 грн.
Рішенням суду позовні вимоги були задоволені частково, а саме на суму 766 010,10 грн.

Для визначення розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд здійснює такий розрахунок:

Частка задоволених позовних вимог:

766 010,10 грн. (задоволена сума) / 992 843,82 грн (заявлена сума) ? 0,7715 або 77,15%.

Сума судового збору, що підлягає відшкодуванню:

7942,75 грн (сплачений збір) * 0,7715 (частка задоволених вимог) ? 6127,10 грн.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 6127,10 грн. як відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст.12,13,19,141,258,259,263,264,265,268,272,273 ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ) суму боргу за договором позики у розмірі 766 010,10 грн (сімсот шістдесят шість тисяч десять гривень 10 копійок), що складається з: 347 687,60 грн. основного боргу; 195 089,82 грн. інфляційних втрат; 31 180,70 грн. трьох відсотків річних; 192 051,98 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 6127,10 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду підписано та складено 05.08.2025 року.

Суддя: О. С. Леонов

05.08.25