ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/147/25Головуючий у 1-й інстанції Кравчук В.М.
Провадження № 22-ц/817/868/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 605/147/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2025 року (постановлену суддею Кравчук В.М., дати складання повного тексту не зазначено) про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Підгаєцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 (далі позивач, апелянт) звернувся в суд із позовом до Підгаєцької міської ради (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2025 року позов ОСОБА_2 залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання, явка якого визнана судом обов`язковою.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач неодноразово подавав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Разом з тим, суд першої інстанції, визнаючи явку позивача обов`язковою, не навів для цього жодної мотивації. На думку позивача, його не з`явлення в судове засідання не перешкоджає вирішенню справи по суті, оскільки він подав позовну заяву та долучив докази до неї, які вважає достатніми для задоволення позову.

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що неявка позивача перешкоджала вирішенню спору, а тому судом визнавалася обов`язковою явка позивача, зокрема для з`ясування обставин, необхідних для проведення підготовчих дій, однак останній повторно не з`явився без поважних причин.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

25 квітня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Підгаєцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно за законом. При цьому у прохальні частині позивач просив здійснювати розгляд справи за його відсутності (а.с.1-3).

Ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 27 травня 2025 року в 11:15 год. Також, явку позивача визнано обов`язковою.

Зі змісту мотивувальної частини вищевказаної ухвали не вбачається з яких підстав суд дійшов висновку про необхідність визнання явки позивача обов`язковою.

27 травня 2025 року у судове засідання позивач не з`явився.

Ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року відкладено підготовче судове засідання на 18 червня 2025 року на 12:15 год. Повторно визнано явку позивача в підготовче судове засідання обов`язковою.

Зі змісту мотивувальної частини вищевказаної ухвали вбачається, що неявка позивача перешкоджає вирішенню справи.

03 червня 2025 року позивач ОСОБА_2 особисто через канцелярію місцевого суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в справі доказів (а.с.50).

18 червня 2025 року у судове засідання позивач не з`явився, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с.52).

Ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі ч.5 ст.223 ЦПК України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 року у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Наслідки неявки в судове засідання позивача обумовлені в ст.ст.223 та 257 ЦПК України.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/ неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 21 вересня 2020 року справа № 658/1141/18.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 не з`являвся в судові засідання, призначені на 27 травня 2025 року, 18 червня 2025 року.

Разом з тим, позивач у своїх заявах по суті та з процесуальних питань, а саме:

- 25 квітня 2025 року - у прохальній частині позовної заяви;

- 03 червня 2025 року - у клопотанні про розгляд справи за його відсутності,

неодноразово просив проводити розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами.

30 квітня 2025 року та 27 травня 2025 року судом постановлялися ухвали про визнання явки позивача обов`язковою, оскільки його неявка, на думку суду першої інстанції, є перешкодою для вирішення спору.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України суд може визнати необхідним викликати в судове засідання сторону, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, для дачі особистих пояснень. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Однак, в нормах ЦПК не передбачено окремих наслідків невиконання позивачем ухвали про обов`язкову явку до суду для дачі особистих пояснень, за винятком, коли дії учасників справи, які мають ознаки недобросовісного виконання процесуальних обов`язків (зловживання правами), можуть бути підставою для застосування до них заходів процесуального примусу, передбачених ст.144 ЦПК України.

Колегія суддів зазначає, що в ухвалах суду, якими визнано обов`язковою явку позивача, судом не зазначено, які саме обставини суд не може з`ясувати у відсутності позивача.

Посилання судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на те, що не з`явлення позивача у судове засідання перешкоджає розгляду справи, колегія суддів не може вважати належно обґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що подання стороною позивача заяв про розгляд справи у його відсутності за наявними у матеріалах справи доказами свідчить про достатнє доведення сторонами до суду своєї позиції з приводу даного спору.

Питання достатності чи недостатності наданих суду пояснень, обґрунтованості чи необґрунтованості заявлених вимог, належності та допустимості наданих доказів повинні вирішуватися судом на стадії ухвалення рішення у відповідності до ст.ст.12, 13, 78, 81, 89 ЦПК України при постановленні рішення по суті заявлених вимог.

За наведених обставин, враховуючи принципи диспозитивності цивільного судочинства та необхідності забезпечення безперешкодного доступу до правосуддя, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду на підставі п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України та суд повинен вирішити спір по суті.

Згідно ч.4 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про необґрунтованості постановленої судом ухвали, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки не вирішено спір по суті.

Керуючись ст.ст.374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 11 серпня 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома