Провадження № 2/369/882/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12.08.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

за участі секретаря судових засідань Гуленко Я.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

встановив:

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище.

03 червня 2023 року сталося залиття належної позивачу квартири, про що комісією у складі голови правління ОСББ «Кольоровий» Яценко С.К., менеджера ОСББ Буц А.В., завідуючого господарством ОСББ Бондаренко М.В., приватного сантехніка ОСОБА_3 , в присутності представника власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 та представника власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 був складений акт № 11 від 03.06.2023 року.

Для визначення розміру завданого матеріального збитку позивачем був замовлений звіт про визначення матеріальних збитків, зі змісту якого вбачається, що вартість матеріального збитку, що нанесений позивачу на дату оцінки становить 409 949 грн. 00 копійок.

У добровільному порядку відповідач збитки, завдані залиттям квартири позивача, не відшкодувала.

Враховуючи вимоги ст.ст. 1166, 1167 ЦК України позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдані матеріальні збитки в розмірі 409 949, 00 грн., а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду та отриманням професійної правничої допомоги в загальній сумі 50 310 грн. 69 коп.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2023 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

04 березня 2024 року від представника ОСОБА_2 адвоката Яворського Сергія Станіславовича надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з доводами позову, адвокат стверджував, що складений акт про залиття є недопустимим доказом, оскільки матеріали справи не містять доказів здійснення представництва власників квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 вказаними особами, а саме: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . ОСОБА_2 не надавала будь-якої згоди чи ключів від квартири АДРЕСА_2 і заперечує надання згоди на обстеження квартири будь-якими особами. Наданий акт № 11 по своїй формі не відповідає встановленому Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання).

Стверджував, що ОСОБА_2 заперечує будь-яке втручання нею у систему водопостачання або здійснення інших дій, що могли призвести до залиття квартири. Посилався на те, що акт про залиття складений не повноважними особами, також в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити, у зв`язку з чим вважав його неналежним і недопустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди позивачу. Вказував, що позивачем не подано до суду належних та допустимих доказів проведення ремонтних робіт з метою усунення пошкоджень, заподіяних внаслідок залиття квартири.

На підставі зазначеного представник позивача просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

05 березня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивачем зазначалось, що Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 року № 76 не вимагається додавати до акту про залиття документи, що підтверджують наявність повноважень представників власників квартир на представництво останніх. ОСОБА_5 , як контактна особа, зазначена у відомостях ОСББ, з`явився на складання акту про залиття з ключами від квартири та власноруч відчинив її. Після складання акту відмовився його підписувати без пояснення причин, що засвідчено підписами членів комісії, яка складала акт про залиття.

Вважає твердження ОСОБА_2 про те, що вона не уповноважувала ОСОБА_5 на складання акту про залиття, не надавала йому ключі від квартири, є спробою уникнути цивільно-правової відповідальності.

Сам акт про залиття за змістом та формою відповідає формі акту про залиття, встановленій у додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 року № 76, в ньому чітко зазначено причину залиття, яке сталося у зв`язку з втручанням збоку власника квартири АДРЕСА_2 у систему водопостачання шляхом демонтажу частини під`єднання разом з лічильником обліку води у санвузлі всередині квартири АДРЕСА_2 .

Разом з відповіддю на відзив стороною позивача було надано додаткові докази понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11500 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2024 року було закрите підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач не з`явився. Представником позивача було подано заяву про розгляд справи без участі позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У поданій заяві представник Позивача також зазначав, що не наполягає на допиті свідка ОСОБА_6 , клопотання про виклик якої раніше було задоволене судом, а також просив залишити без розгляду заяву про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від 25.01.2025 року.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились. Про дату та час судового засідання повідомлялись належим чином.

10 липня 2025 року канцелярією суду було зареєстроване клопотання представника відповідача адвоката Яворського С.С. про відкладення судового засідання, призначеного на 08.07.2025 року, подане через Електронний суд, у якому останній повідомляв, що перебуває у щорічній відпустці з 07.07.2025 року по 20.07.2025 року. Крім цього повідомив, що ОСОБА_2 не має можливості прибути в судове засідання, оскільки у зв`язку з перебуванням на амбулаторному лікуванні її малолітнього сина, вона вимушена перебувати разом з ним.

Суд не вбачає підстав для відкладення судового розгляду з огляду на нижченаведене.

Згідно ч. 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Пунктом 10 ч. 3 статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

В свою чергу, згідно п. 2 ч. 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України на учасників справи та їхніх представників покладений також обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами, а також заборонено зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктами 1 та 2 ч. 3 статті 223 ЦПК України також встановлено, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, повідомлених належним чином про судове засідання у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а також у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

З аналізу клопотання представника відповідача вбачається, що до нього не додано будь-яких доказів, які б підтверджували поважність причин неявки ОСОБА_2 у судове засідання, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав вважати неявку відповідача у судове засідання поважною.

Суд також враховує, що згідно наданого ордера, адвокат Яворський С.С. є адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально.

Згідно ч. 1 статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Підпунктом 14.1.226 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що самозайнята особа це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Тобто статус самозайнятої особи не передбачає перебування такої особи в трудових відносинах в межах такої професійної діяльності.

В той же час статтею 2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Будь-яких доказів перебування у трудових відносинах адвокатом Яворським С.С. разом з клопотанням не надано.

Суд критично сприймає довідку від 07.07.2025 року № 8, видану самим адвокатом Яворським С.С., про те, що він з 07.07.2025 року по 20.07.2025 року включно перебуває у щорічній основній відпустці тривалістю 14 календарних днів, оскільки належним доказом перебування працівника у відпустці є відповідний наказ.

Враховуючи, що адвокат не є найманим працівником, а законом передбачено, що право на відпустки мають лише наймані працівники, надана адвокатом довідка не може свідчити про поважність причин неявки представника у судове засідання.

Суд також враховує, що представник Яворський С.С. був завчасно повідомлений про дату та час судового засідання та повинен був завчасно знати про те, що в день судового засідання він перебуватиме у відпустці, про що також зобов`язаний був завчасно повідомити суд. При цьому суд звертає увагу на те, що неявка представника відповідача в судове засідання без поважних причин є повторною.

Судом також враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.10.2023 року по справі № 753/17628/19, згідно якої «перебування у відпустці представника позивача, завчасно повідомленого про дату та час судового засідання, не є підставою для відкладення судового засідання, оскільки позивач не позбавлений можливості залучити до участі у справі іншого представника».

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання.

При прийнятті рішення, судом також взято до уваги, що провадження у справі відкрите 10.08.2023 року, підготовче судове засідання закрите 14.06.2024 року, в той час, як, згідно ч. 2 статті 210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

За вищенаведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення у відсутність сторін.

У відповідності до ч. 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 57699388 від 19.04.2016 року, технічним паспортом на квартиру.

Відповідач ОСОБА_2 станом на дату залиття була власником квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 338480329 станом на 09.07.2023 року, згідно якої квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_2 на праві власності з 21.04.2023 року.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Встановлено, що 03 червня 2023 року сталося залиття належної Позивачу квартири АДРЕСА_3 , про що був складений акт № 11 від 03.06.2023 року.

Згідно зазначеного Акту, 03.06.2023 року комісія у складі голови правління ОСББ «Кольоровий» Яценко С.К., менеджера ОСББ Буц А.В., завідуючого господарством ОСББ Бондаренко М.В., приватного сантехніка ОСОБА_3 , в присутності представника власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 та представника власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 встановила, що 03.06.2023 року у квартирі АДРЕСА_4 , та на праві власності належить ОСОБА_1 сталося залиття з приміщення квартири АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 , та яка розташована в цьому ж будинку на 4 поверсі.

В результаті обстеження квартири АДРЕСА_2 комісією було виявлено розрив різьбового з`єднання внутрішноквартирного запірного крану, що стало причиною залиття.

При обстеженні квартири АДРЕСА_2 комісією було встановлено порушення норм технічної експлуатації будівель, зокрема втручання збоку власника квартири АДРЕСА_2 у систему водопостачання, зокрема демонтаж частини під`єднання разом з лічильником обліку у санвузлі всередині квартири АДРЕСА_2 .

Згідно висновків комісії, залиття квартири Позивача сталося через недбале поводження власником квартири АДРЕСА_2 із сантехнічним обладнанням, що призвело до аварійних наслідків.

В результаті залиття у квартирі АДРЕСА_3 були пошкоджені:

-Кімната 1: підвісна стеля з гіпсокартону, паркетна дошка на підлозі, стіни, меблі, міжкімнатні двері, побутова техніка, в кімнаті відсутня електроенергія;

-Кімната 2: підвісна стеля з гіпсокартону, паркетна дошка на підлозі, стіни, меблі, міжкімнатні двері, побутова техніка, відсутня електроенергія в кімнаті;

-Коридор: підвісна стеля з гіпсокартону, паркетна дошка на підлозі, стіни, меблі, відсутня електроенергія.

-Кухня: підвісна стеля з гіпсокартону, паркетна дошка на підлозі, стіни, меблі, побутова техніка, відсутня електроенергія.

-Санвузол: підвісна стеля з гіпсокартону, стіни та підлога, кахель, меблі, побутова техніка, міжкімнатні двері, відсутня електроенергія.

Після складання акту представник власника квартири АДРЕСА_2 від його підпису відмовився.

На підтвердження розміру завданого матеріального збитку позивачем був замовлений Звіт про визначення матеріальних збитків.

Згідно Звіту про визначення матеріальних збитків, що нанесені власнику пошкодженого майна, внаслідок затоплення двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , який був складений 21 червня 2023 року (далі Звіт), вартість матеріального збитку, що нанесений позивачу на дату оцінки становить 409 949 грн. 00 копійок.

За проведене дослідження позивачем сплачено 9500 грн., що підтверджено копією договору № VR230605-001 від 05.06.2023 року на проведення оцінки майна, актом здачі-приймання наданих послуг до договору від 12.06.2023 року, а також двома квитанціями на суму 5000 грн. та 4500 грн. від 05.06.2023 року та від 22.06.2023 року.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Тобто, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України).

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

У постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Позивачем на підтвердження факту залиття належної йому квартири з вини відповідача та розміру завданої шкоди були надані письмові докази, а саме: Акт про залиття житлового приміщення від 03.06.2023 року № 285, Звіт про визначення матеріальних збитків від 21 червня 2023 року, відеозапис та фотографії квартири АДРЕСА_3 , на яких зафіксований факт залиття та його наслідки.

Вказані докази не викликають у суду сумнівів щодо їх правильності. Відповідач жодних доказів на спростування вищевказаних доводів не надала, а обмежилась лише поясненнями.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що шкода, завдана позивачу, була наслідком вини іншої особи, або те, що шкода, зазначена в акті та висновку, мала місце і до затоплення квартири.

Отже, відповідачем не спростовано презумпцію його вини у заподіянні шкоди майну позивача та не надано доказів того, що шкода була спричинена саме не з його вини, доказів, які б спростовували вимоги позивача і надані ним докази.

При цьому суд критично ставиться до доводів відповідача стосовно того, що акт про залиття від 03.06.2023, наданий позивачем, є недопустимим доказом з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів здійснення представництва власників квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 вказаними в акті особами, а саме: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Порядок складання Акту про залиття, аварії квартир регулюється Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за №927/11207 (далі Правила).

Абзацом 2 підпункту 2.3.6. пункту 2.3. Правил передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). З додатку № 4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій вбачається, що в Акті про залиття обов`язково описується, що трапилося і які наслідки (що залите, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено, чітко зазначається причини залиття (несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.) В акті повинен міститись висновок про те, хто заподіяв шкоду.

Наданий позивачем в підтвердження залиття його квартири Акт про наслідки залиття відповідає вказаним вимогам за змістом та формою, складений комісійно за участю голови правління ОСББ «Кольоровий» Яценко С.К., менеджера ОСББ Буц А.В., завідуючого господарством ОСББ Бондаренко М.В., приватного сантехніка ОСОБА_3 , в присутності представника власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 та представника власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 з описом обставин залиття та завданої шкоди, а відтак є належним доказом.

Посилання представника відповідача на відсутність в матеріалах справи доказів представництва власників квартир особами, зазначеними в акті, не спростовують вищезазначених висновків суду, оскільки Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76 і додатком № 4 до Правил наявність таких документів при оформленні акту про залиття не вимагається. Відповідачем також не надано будь-яких доказів, які б свідчили про здійснення несанкціонованого доступу до належного їй житла.

Зі змісту акту про залиття вбачається, що залиття сталося з приміщення квартири АДРЕСА_2 , власником якої на момент залиття була ОСОБА_2 , у зв`язку з розривом різьбового з`єднання внутрішноквартирного запірного крану, причиною чого стало втручання збоку власника квартири АДРЕСА_2 у систему водопостачання, зокрема демонтаж частини під`єднання разом з лічильником обліку у санвузлі всередині квартири АДРЕСА_2 .

Пунктами 2, 3 та 8 ч. 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначається, що індивідуальний споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини, забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу, дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Таким чином, шкода, завдана позивачу залиттям квартири, що відбулося внаслідок пошкодження у квартирі відповідача системи водопостачання, підлягає відшкодуванню саме відповідачем, оскільки вона як власник квартири несе обов`язки щодо належного утримання та експлуатації квартири та її складових частин, зокрема сантехнічного обладнання та мережі водовідведення та водопостачання квартири. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року по справі № 344/3303/16-ц.

Оскільки, позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири АДРЕСА_3 , суд вважає, що завдані позивачу збитки підлягають відшкодуванню відповідачем ОСОБА_2 ..

Визначаючи розмір майнової шкоди завданої позивачу, суд приймає до уваги звіт від 21 червня 2023 року про визначення матеріальних збитків, що нанесені власнику пошкодженого майна, внаслідок затоплення двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , на суму 409 949 грн. 00 копійок та квитанції на суму 9500 грн. від 05.06.2023 року та від 22.06.2023 року, якими підтверджується оплата послуг суб`єкта оціночної діяльності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода 409 949 грн. 00 копійок, а також витрати на проведення оцінки завданих збитків в сумі 9500 грн. Подані докази не спростовані відповідачем.

Щодо решти судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу.

Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 4099 грн. 49 коп., який, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача.

Крім цього, в процесі розгляду справи позивачем вживались заходи щодо забезпечення позову, у зв`язку з чим ним було сплачено судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.10.2024 року, яка міститься в матеріалах справи.

Ухвалою суду від 28.10.2014 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року по справі № 369/12453/23 було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ухвала суду від 28.10.2014 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову була скасована.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Опалюка Сергія Валерійовича про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

При цьому, на думку колегії суддів, таке судове рішення не перешкоджає позивачу заявити про відшкодування судових витрат в суді першої інстанції під час розгляду справи по суті спору, про що вказано безпосередньо у вищезазначеній ухвалі.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 605 грн. 60 коп., а також судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 28.10.2014 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в сумі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до ч. 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 4 статті 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

05.07.2023 року між Адвокатським бюро «ОПАЛ» Сергія Опалюка» та ОСОБА_1 укладений договір про надання правової допомоги № 0507/23 (далі Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Бюро зобов`язується за дорученням Клієнта надавати правову допомогу Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити винагороду (гонорар) за надану правову допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору, в порядку, визначеному цим Договором.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що конкретний обсяг правової допомоги, яку Бюро зобов`язується надати Клієнту, узгоджуються Сторонами усно (на підставі виставлених Бюро рахунків на оплату) або письмово у завданнях до цього Договору, які підписуються Сторонами. У разі відсутності укладеного в письмовому вигляді завдання до Договору, робота, яка фактично виконана Бюро, вважається погодженою із Клієнтом в усному порядку. Клієнт не має права вимагати від Бюро виконання роботи, яка не була погоджена письмово у завданні до Договору.

Відповідно до п. 5.1. Договору за надання послуг, передбачених цим Договором, Клієнт зобов`язується оплатити Бюро гонорар, за виключенням випадку надання добровільної правової допомоги на безоплатній основі.

Ціна даного Договору (розмір винагороди) визначається гонораром, розмір якого та умови оплати обумовлені сторонами в цьому розділі, в завданні до даного Договору та/або в рахунках на оплату наданих послуг, що виставлені Бюро на ім`я Клієнта (пункт 5.2. Договору).

За фактом надання послуг Бюро направляє Клієнту на узгодження і підписання Акт приймання-передачі наданих послуг (далі - «Акт») в 2 (двох) примірниках. За відсутності заперечень проти складеного Акту, Клієнт підписує Акт і один підписаний примірник Акту повертає Бюро. Якщо протягом 7 (семи) днів з моменту отримання Клієнтом складеного Бюро Акту, Бюро не отримає письмових мотивованих заперечень Клієнта проти Акту, то відповідний Акт вважається прийнятим та підписаним Клієнтом без заперечень, а юридичні послуги (правова допомога) вважаються такими, що надані належним чином та прийняті Клієнтом (пункт 5.6. Договору).

05.07.2023 року сторонами Договору було укладено завдання № 1 до Договору про надання правової допомоги № 0507/23 від 05 липня 2023 року, згідно пункту 1 якого позивач доручив АБ «ОПАЛ» Сергія Опалюка» підготувати позовну заяву про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, вартість чого була визначена сторонами в сумі 8000 грн., а також здійснювати представництво позивача в суді з розгляду позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, вартість якого, згідно п. 3 завдання № 1 до Договору становить 2500 грн. за 1 день судового засідання.

При цьому, в пункті 3 завдання № 1 до Договору сторони погодили, що Вартість участі адвокатів Бюро та/або адвокатів, залучених Бюро до виконання цього Договору, в одному судовому засіданні не підлягає зменшенню у будь-яких випадках, навіть якщо судове засідання було відкладене (перенесене на іншу дату) або не відбулось з інших причин, які не залежали від Бюро, або було перенесене з ініціативи Бюро, коли це було необхідно для підготовки до судового розгляду (подання додаткових доказів, підготовки додаткових заяв по суті справи та в інших випадках).

Разом з позовною заявою позивачем була надана платіжна інструкція від 08.07.2023 року, якою підтверджується здійснення оплати на суму 8000 грн. за підготовку позовної заяви, які за результатами справи підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Крім цього, разом з відповіддю на відзив представником позивача були надані додаткові платіжні інструкції, які підтверджують оплату ОСОБА_1 вартості участі представника у судових засіданнях на загальну суму 7500 грн., а також надано копію рахунку-фактури № 1 від 01.03.2024 року на суму 4000 грн. за надання послуг з підготовки відповіді на відзив по справі. Факт здійснення оплати зазначеної послуги підтверджується платіжною інструкцією № 554911469 від 01.03.2024 року на суму 4000 грн. За результатами розгляду справи, зазначені витрати у загальній сумі 11500 грн. також підлягають стягненню з відповідача.

Наданими доказами також підтверджується факт понесення витрат у зв`язку з підготовкою заяви про забезпечення позову в сумі 2000 грн. (платіжна інструкція № 654774872 від 22.10.2024 року), витрат на підготовку апеляційної скарги на ухвалу про відмову у забезпеченні позову в сумі 4000 грн. (копія завдання № 2 до Договору від 02.11.2024 року, копія платіжної інструкції на суму 4000 грн. від 02.11.2024 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 17.01.2025 року), витрат у зв`язку з участю представника в розгляді апеляційної скарги на суму 2500 грн (платіжна інструкція від 15.01.2025 року № 694193264), які також підлягають стягненню з відповідача.

В порядку розподілу витрат на професійну правничу допомогу з відповідача також підлягають стягненню витрати, пов`язані з участю представника в судових засіданнях в сумі 7 500 грн. (платіжні інструкції № 591770754 від 29.05.2024 року, № 648859753 від 10.10.2024 року, № 776158833 від 07.07.2025 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальній сумі 50 310 грн. 69 коп., з яких:

-витрати зі сплати судового збору 5310,69 грн.

-витрати, пов`язані з проведенням оцінки вартості майнових прав - 9500 грн;

-витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 500 грн.

Зазначений розмір витрат суд вважає обґрунтованим, співмірним зіскладністю справи, предметом спору та розміром заявлених позовних вимог.

Стороною відповідача не надано будь-яких заперечень з приводу заявлених позивачем до відшкодування судових витрат, не доведено їх неспівмірності зі складністю справи.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську

діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вирішуючи питання про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Враховуючи надані позивачем докази, суд вважає доведеним розмір судових витрат, понесених позивачем.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодвання шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки, завдані залиттям квартири, в розмірі 409 949, 00 грн. (чотириста дев`ять тисяч дев`ятсот сорок дев`ять гривень), витрати на проведення оцінки вартості завданої шкоди в сумі 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень, витрати зі сплати судового збору в сумі 5310, 69 (п`ять тисяч триста десять гривень 60 коп.) грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 500 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот) грн.

Інформація про позивача:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 .

Інформація про відповідача:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , , місце проживання: АДРЕСА_7 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 серпня 2025 року

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ