У х в а л а

5 серпня 2025 року

м. Київ

Справа № 607/13305/20

Провадження № 61-5526ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Осів Павло Володимирович (далі - адвокат),

на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 4 жовтня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 березня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до скаржниці про поділ майна подружжя і

в с т а н о в и в:

1. У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову просив:

(1) визнати об`єктом спільного майна сторін як подружжя об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 27,2 кв. м і житловою площею 21,8 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - будинок);

(2) у порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем право приватної власності на 1/2 частку розташованої у с. Кип`ячка Тернопільського району Тернопільської області земельної ділянки площею 0,5982 га з кадастровим номером :03:001:0384 і цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (далі - земельна ділянка площею 0,5982 га);

(3) у порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем право приватної власності на 1/2 частку розташованої у с. Кип`ячка Тернопільського району Тернопільської області земельної ділянки площею 0,6 га з кадастровим номером :03:001:0019 і цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (далі - земельна ділянка площею 0,6 га);

(4) у порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем право приватної власності на 1/2 частку розташованої у с. Кип`ячка Тернопільського району Тернопільської області земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером :03:001:0383 і цільовим призначенням для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (далі - земельна ділянка площею 0,25 га).

2. 27 вересня 2024 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково:

- у порядку поділу майна подружжя визнав за позивачем право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,5982 га та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,6 га;

- відмовив у задоволенні інших вимог.

3. 4 жовтня 2024 року суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення, згідно з яким стягнув з позивача на користь скаржниці 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; поклав на останню 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, відмовив у стягненні з позивача на користь скаржниці 11 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

4. 20 березня 2025 року Тернопільський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою змінив мотивувальну частину додаткового рішення суду першої інстанції, виклавши її в редакції тієї постанови; в іншій частині залишив додаткове рішення без змін.

5. 28 квітня 2025 року адвокат в інтересах скаржниці сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 13472/0/220-25 від 29 квітня 2025 року), у якій просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й ухвалити нове судове рішення про стягнення з позивача на користь скаржниці 17 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

6. Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою (вх. № 19808/0/220-25 від 26 червня 2025 року) слід відмовити.

6.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

6.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

6.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

6.4. Згідно з рішенням суду першої інстанції вартість земельної ділянки площею 0,6 га становить 69 194,40 грн, земельної ділянки площею 0,5982 га - 67 984,83 грн, земельної ділянки площею 0,25 га - 45 591,75 грн, житлового будинку - 34 641,00 грн.

6.5. Предметом позову є поділ майна подружжя. Ціна позову становить 126 026,49 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (757 000 грн = 250 х 3 028,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).

6.6. Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усувають недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо повноти останнього. Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення, містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі, вирішувати вимоги, які суд не розглядав у судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове до нього рішення втрачає силу. Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

7. Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. У касаційній скарзі не зазначила випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

8. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

8.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

8.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

8.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

8.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

9. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи щодо розподілу судових витрат. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.

9.1. Оскаржене судове рішення за загальним правилом у касаційному порядку переглянути не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (вх. № 19808/0/220-25 від 26 червня 2025 року) на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 4 жовтня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко