Справа № 526/1731/25
Провадження № 2/526/1132/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судового засідання Павленко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гадяч цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в майні подружжя,

в с т а н о в и в:

03 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в майні подружжя, яке мотуває тим, що з 17.09.1983 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час спільного проживання придбали рухоме і нерухоме майно. Дружина звернулась з позовом до суду про розірвання шлюбу. На його прохання в добровільному порядку вирішити питання щодо поділу спільно придбаного майна дружина відмовилась, тому він змушений був звернутись до суду з цим позовом та просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину нерухомого майна та земельної ділянки, а саме нежилого приміщення в будівлі А5, загальною площею 50,9 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці фонду міської ради, нежитлової будівлі магазину «Промтовари», загальною площею 158, 3 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2 , земельної ділянки площею 0,0510 га, що знаходиться в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :50:001:0007, цільове призначення - комерційне використання, гаража № НОМЕР_1 загальною площею 22,8 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 , розташованого на земельній ділянці фонду міської ради, гаража № НОМЕР_2 з погребом, який знаходиться в АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 12 червня 2025 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

03 липня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач вказує, що у зв`язку з тим, що відповідач добровільно подарувала їх сину частину придбаного ними нерухомого майна, тому він зменшує позовні вимоги та просить визнати за ним право власності на 1/2 частину гаража № НОМЕР_1 загальною площею 22,8 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 , розташованого на земельній ділянці фонду міської ради та на 1/2 частину гаража № НОМЕР_2 з погребом, який знаходиться в АДРЕСА_2 , збудованого ними на підставі рішення виконкому Гадяцької міської ради від 15.07.2004 і розташованому на належній їм земельній ділянці.

Ухвалою суду від 23.07.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Ланчинський В. І. звернулись до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

ОСОБА_2 теж звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.09.1983 року.

Під час шлюбу 14.11.2013 року ними було придбано гараж 2 загальною площею 22,8 кв.м, розташований по АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу серії ВТО№ 338495, ВТО №338496, виданого приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н. М. та зареєстрованого в реєстрі за №2665 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №12816549, який оформлено на ім`я ОСОБА_2 .

Також під час шлюбу подружжям ОСОБА_3 було збудовано гараж № НОМЕР_2 з погребом, який знаходиться в АДРЕСА_2 , свідоцтво про право власності на який серії НОМЕР_3 від 19.07.2012 було видано Виконавчим комітетом Гадяцької міської ради на ім`я ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

У ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 3 вказаної статті визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно п. 17 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки спірні гаражі придбані та збудовані подружжям ОСОБА_3 під час шлюбу, тому вказане майно є спільним сумісним майном подружжя і їх частки є рівними, у зв`язку з цим позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права спільної сумісної власності на 1/2 частину вказаних гаражів підлягають задоволенню.

Судом, також, встановлено, що при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3290 грн за позовні вимоги майнового характеру, відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч.2 Закону України «Про судовий збір», виходячи з вартості нерухомого майна на яку претендував позивач на суму 328 761 грн.

В подальшому позивач зменшив позовні вимоги і вартість 1/2 частини нерухомого майна спірних гаражів, на які він претендує становить 26 261,50 (52 523 грн : 2 = 26261,50 грн).

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено, тому сума судового збору, відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч.2 Закону України «Про судовий збір», яку він мав сплатити, виходячи з вартості присудженого йому майна, становить 1211,20 грн. Сума переплати судового збору становить 2078,80 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що з Державного бюджету України позивачу необхідно повернути переплачену ним суму судового збору у розмірі 2078,80 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат не проводиться за клопотанням позивача, який всі судові витрати взяв на себе.

Керуючись ст.ст. 60, 63, 70 СК України, ст. 368,369 ЦК України, ст. 12, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

- позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в майні подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину гаража № НОМЕР_1 загальною площею 22,8 кв.м., розташованого на земельній ділянці фонду Гадяцької міської ради по АДРЕСА_2 та на 1/2 частину гаража № НОМЕР_2 з погребом, розташованого по АДРЕСА_2 .

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України переплачену ним суму судового збору у розмірі 2078,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_5 .

Головуюча: Л. В. Максименко